Veľké Evanjelium podľa Jána

Zväzok I

Život, učenie a skutky Ježiša, v čase jeho trojročného pozemského pôsobenia a vyučovania.

Zväzky 1 až 10 prijal vnútorným slovom Jakob Lorber v období od 2. augusta 1851 až do 19. júla 1864; zväzok 11 prijal Leopold Engel v roku 1891. Z nemeckého originálu preložil Peter Bezemek v roku 2020 (prvý zväzok).

Elektronickú verziu knihy je možné bezplatne stiahnuť zo stránky www.aeon.sk (prípadne iných stránok uchovávajúcich jej kópiu).

1 – Duchovný výklad úvodných slov Evanjelia podľa Jána.

(Ján 1:1) Na počiatku bolo Slovo, to Slovo bolo u Boha a Boh bol to Slovo.

Tento verš mal za následok množstvo všemožných výkladov a mylných interpretácií; áno, práve tento text poslúžil dokonca aj popieračom Boha, aby s jeho pomocou o to istejšie odmietli Moje Božstvo, keďže Božské zavrhujú vo všeobecnosti. Takýmito úskokmi sa ale nebudeme zaoberať, keďže by sa tým zmätok len zväčšil, ale vec s čo najstručnejším možným vysvetlením uvedieme do denného svetla. Toto vysvetlenie, ako samotné Svetlo vo svetle Svetla, bude samé zo seba s omylmi bojovať a prekoná ich. 1,1

Hlavný dôvod neporozumenia takýchto textov spočíva, pravda, v žiaľ veľmi nedokonalom a nesprávnom preklade Písma z pôvodného jazyka do jazykov dnešných čias; ale tak je to dobré. Lebo keby duch týchto textov nebol tak dobre skrytý, ako je, bolo by to najposvätnejšie v nich už dávno dôkladne znesvätené, čo by bolo pre celú Zem tým najväčším zlom. Takto sa nahlodávala len kôra, ale do živej svätyne sa nebolo možné dostať. 1,2

Teraz je ale čas ukázať pravý vnútorný zmysel týchto textov všetkým, ktorí sú toho hodní; nehodných to ale vyjde draho, lebo v tejto veci sa so Mnou nebude nikto zahrávať, ani so Mnou vyjednávať.1,3

Po nutnom predhovore nasleduje teraz vysvetlenie – k tomu len ešte poznamenávam a hovorím, že sa tu bude jednať o duševno-duchovný zmysel, ale už nie o najvnútornejší, najčistejší nebeský zmysel. Ten je príliš posvätný, a môže byť svetu bez ujmy daný len tým, ktorí ho hľadajú vo svojom vlastnom živote podľa slov evanjelia. Čisto vnútorný, duševno-duchovný zmysel sa dá ale ľahko nájsť, niekedy už správnym, pre danú dobu vhodným prekladom, čo sa aj hneď ukáže pri vysvetlení prvého verša.1,4

Veľmi nesprávny a vnútorný zmysel veľmi zastierajúci je výraz „na počiatku“ – lebo tým by sa mohla popierať a spochybňovať večná súcnosť Božského, čo aj niektorí starší svetskí mudrci učinili a z ich školy vlastne pochádzajú dnešní popierači Boha. Keď ale teraz tento text predostrieme v správnej podobe, závoj sa ukáže ako veľmi tenký, a vnútorný význam nebude ťažké, cez tento tenký závoj, veľmi dobre a často veľmi presne uvidieť.1,5

Takto teda vyzerá správny preklad: V Prapodstate, alebo tiež Prapríčine (všetkého Bytia), bolo Svetlo (veľká svätá tvorivá Myšlienka, bytostná Idea). Toto Svetlo nebolo len v Bohu, ale aj s Bohom, to znamená, že Svetlo vychádzalo z Boha ako bytostne viditeľné, a tým nebolo len v Bohu, ale aj okolo Boha a určitým spôsobom oblievalo túto prapôvodnú Božiu podstatu, čím sa už javí byť položený základ budúceho vtelenia Boha, čo sa z nasledujúceho textu stane zjavne viditeľným.1,6

Kto alebo čo bolo vlastne toto Svetlo, táto veľká Myšlienka, táto najsvätejšia základná Idea všetkého budúceho, bytostného, najslobodnejšieho Bytia? Nemohlo to byť nič iné ako Boh sám, keďže v Bohu, cez Boha a z Boha nemohlo povstať nič iné ako Boh sám vo svojom naveky najúplnejšom Bytí; takže tento text by mohol vyzerať aj takto: 1,7

V Bohu bolo Svetlo, to Svetlo pretekalo cez a okolo Boha, a Boh sám bol to Svetlo.1,8

(Ján 1:2) Toto (Slovo) bolo na počiatku u Boha.

Keď je teraz prvý verš dostatočne objasnený a môže ho ľahko pochopiť každý, kto má v sebe nejaké svetlo, druhý verš je potom samovysvetľujúci a len dosvedčuje, že vyššie spomenuté Slovo, alebo Svetlo, alebo veľká tvorivá Myšlienka, nevzniklo neskôr – ako následok Božieho Prabytia – ale je, spolu s Bohom, rovnako večné ako Boh sám, a neobsahuje teda žiaden proces postupného vznikania, preto sa, akoby na potvrdenie uvedeného, dodáva: Toto bolo na počiatku, alebo v Prapodstate všetkého Bytia a všetkého neskoršieho vývoja, ako sama Prapodstata u Boha, v Bohu a z Boha, teda samo skrz-naskrz Boh.1,9

(Ján 1:3) Všetko cezeň povstalo a bez neho nepovstalo nič z toho, čo povstalo.

V tomto verši ide len o určité potvrdenie a bližšie určenie toho, čo už bolo v prvom verši priamo označené ako „Slovo“ alebo „Svetlo“ v Prapodstate všetkého Bytia a vznikania, plne prítomného, ale ešte nie plne prejaveného. 1,10

Tento tretí verš by preto v čistom podaní mohol vyzerať aj takto: Všetko bytie povstalo z tohto Prabytia, ktoré je samo sebe, skrz-naskrz, večnou Prapodstatou svojej existencie. Svetlo, Slovo a Vôľa tohto Bytia vystavili svoje vlastné Svetlo, Svoju pravečnú tvorivú Myšlienku, zo Seba Samého do pevnej, viditeľnej existencie, a v celej večnej nekonečnosti nie je nič, čo by nebolo vzišlo z tejto istej Prapodstaty a rovnakou cestou aj k prejavenej a viditeľnej existencii.1,11

Kto teraz plne pochopil tieto tri jasne vysvetlené verše, tomu je už štvrtý verš sám o sebe jasne zrozumiteľný.1,12

(Ján 1:4) V ňom bol život a život bol svetlom ľudí.

Rozumie sa už samo sebou, že Prapríčina všetkého bytia, Svetlo všetkých svetiel, prvotná Myšlienka všetkých myšlienok a ideí, Praforma ako večná Prapodstata všetkých foriem, nemôže byť po prvé bez formy, a po druhé nemôže byť smrťou, keďže táto označuje priamy protiklad každej existencie, nech už je akokoľvek uspôsobená. V tomto Slove alebo Svetle alebo v tejto veľkej Božskej Myšlienke v Bohu, a v princípe, v Bohu Samom, bol preto ten najdokonalejší Život. Boh bol teda pravečným, najdokonalejším Základom života v sebe a zo seba, skrz-naskrz; a toto Svetlo alebo Život vyvolalo zo Seba bytosti; a toto Svetlo alebo tento Život bol svetlom a tiež teda životom v bytostiach, v ľuďoch, ktorí z neho vzišli; a tieto bytosti a ľudia tak boli plne obrazom Prasvetla, ktoré v nich vyvolalo bytie, svetlo a tiež život plne podobný večnému Prabytiu.1,13

Keďže Praživot v Bohu je a musí byť dokonale slobodný, inak by to akoby ani nebol život, presne tento istý život musí byť aj vo stvorených bytostiach, inak by to taktiež nebol žiaden život; a ako neživot, ani žiadne bytie, z čoho je úplne zrejmé, že stvoreným bytostiam, ľuďom, mohol byť daný len ten úplne najslobodnejší život, ktorý sám seba pociťuje ako úplný, no z tohto istého citu musel takisto prehliadnuť, že nepochádza sám zo seba, ale že vzišiel len ako plne podobný z Boha, podľa jeho večnej všemocnej Vôle. 1,14

Toto vnímanie muselo byť prítomné u všetkých stvorených bytostí, rovnako ako to, že ich život a bytie musia byť plne podobné Bohu, inak by nemali ani život, ani bytie.1,15

Keď bližšie uvážime túto okolnosť, vyplýva z toho, že vo stvorených bytostiach musia byť nutne prítomné dva pocity – po prvé, pocit božskej podobnosti alebo pocit Božieho Prasvetla v nich, a po druhé, práve z tohto svetla nutne vychádzajúci pocit, že v nejakom bode vznikli zo Stvoriteľovej Pravôle.1,16

Prvý pocit stavia tvora bezpodmienečne na úroveň Stvoriteľa, akoby vznikol plne nezávisle od večnej Prapodstaty, sťaby ukotvený sám v sebe; ten druhý životný pocit, nutne vyplývajúci z prvého, musí ale napriek tomu sám na seba nahliadať a považovať sa za vyšlého z pôvodnej Prapodstaty, a až v priebehu času prejaveného ako slobodného, a teda od tejto Prapríčiny veľmi závislého.1,17

Tento ponižujúci pocit ale rovnako robí z prvotného pocitu vlastnej veľkosti pocit pokory, ktorý je pre pocit veľkosti nanajvýš dôležitou a zásadne nutnou vecou, ako sa úplne jasne ukáže ďalej.1,18

Avšak pocit veľkosti ohromne vzdoruje takému poníženiu a chcel by ten druhý pocit zatlačiť do úzadia.1,19

Z takého boja povstáva potom hnev a nakoniec nenávisť voči Prapodstate všetkého bytia, a následne proti tomu nízkemu pocitu pokory a závislosti; tým sa ale podlomí a zatemní pôvodný pocit vlastnej veľkosti a Prasvetlo sa vo stvorených bytostiach zmení na noc a temnotu. Táto noc a temnota je potom už len sotva schopná poznávať Prasvetlo v sebe, a tiež sa, ako slepá, no predsa samostatne stojaca, vzďaluje od Prapodstaty svojho bytia a stvorenia, a vo svojom zaslepení ju už nepoznáva.1,20

(Ján 1:5) A to svetlo žiari v temnote, ale temnota ho nepoznáva.

Potom toto Prasvetlo môže v tejto noci svietiť ako chce, ale noc, ktorá tiež plne povstala zo Svetla, už nemá normálny zrak, takže nepoznáva Svetlo, ktoré prichádza do tejto noci, aby ju opäť uviedlo do správneho Prasvetla.1,21

Tak som prišiel aj Ja, ako večné Prabytie všetkého bytia a ako Prasvetlo všetkého svetla a života do sveta temnoty k tým, ktorí boli zo Mňa; ale oni Ma nespoznali v noci svojho vyblednutého pocitu veľkosti!1,22

Lebo tento 5. verš poukazuje ako – v súlade s pôvodnými zámermi a okolnosťami – Ja, ako úplne rovnaký, aký som bol od večnosti, prichádzam do tohto sveta Mnou a zo Mňa stvoreného, a tento Ma, ako vlastný základ svojej existencie, nespoznáva.1,23

Ale Ja ako Prapodstata všetkého bytia som, pravdaže, musel vo svojom pravečnom Všesvetle vidieť, ako sa pocit veľkosti (ako Prasvetlo v ľuďoch) pokračujúcim bojom stával stále matnejším a slabším, a ako životné svetlo tmavším, a na konci úplne temným; a preto ľudia, ak by som k nim prišiel v podobe, aká im bola zo Mňa daná, by Ma nespoznali, alebo možno len nemnohí, obzvlášť ak by som k nim prišiel celkom neočakávane a bez prípravy, ako čistý Deus ex machina[1] v obmedzenej ľudskej forme, a musel by som to pripísať Sám Sebe, že Ma ľudia, nepripravení na takýto Môj príchod, nedokázali spoznať.1,24

Áno, isteže som to videl od večnosti, a preto som dal ľuďom, počínajúc od ich prvého, odo Mňa oddeleného vzniku, až po Môj skutočný príchod, cez tisíce prorokov, ktorí v boji neprišli o Svetlo, predpovedať a verne označiť spôsob a okolnosti, a tiež čas a miesto Môjho príchodu; a pri Mojom skutočnom príchode som nechal vyvstať veľké znamenia a prebudil jedného človeka, v ktorom prebývala vysoká praduchovná bytosť, aby slepým ohlásila môj príchod a plnú prítomnosť na Zemi.1,25

2 – Ján Krstiteľ svedčí o Pánovi. O povahe Boha. Božie spôsoby spásy.

(Ján 1:6) Bol ale jeden človek, vyslaný Bohom, ktorý sa volal Ján.

Tento muž, ktorý pri Jordáne hlásal pokánie a krstil obrátených vodou, sa volal Ján. V tomto človeku prebýval duch proroka Eliáša, a bol to ten istý anjelský duch, ktorý na Prapočiatku porazil Lucifera a neskôr na dobre známej hore s Luciferom bojoval o mŕtve telo Mojžiša (ako Michael). 2,1

(Ján 1:7) Prišiel ako svedok (zhora) podať zo Svetla dôkaz, aby skrze neho všetci (ľudia bez svetla) uverili (t.j. cez jeho Svetlo mohli spoznať k nim prichádzajúce Prasvetlo).

Prišiel ako starý a nový svedok zhora, to jest z Prasvetla ako Svetlo, aby svedčil o Prasvetle, o Prabytí Boha, ktorý teraz na Seba zobral telo a v plnej ľudskej forme, Sám ako človek, prišiel k Svojim ľuďom, ktorí sú z Neho, aby ich v ich noci nanovo rozsvietil a prinavrátil im Svoje Prasvetlo.2,2

(Ján 1:8) On nebol to Svetlo (zo seba), ale bol svedkom Svetla (t.j. svedčil stemnenému pocitu veľkosti u ľudí, že Prasvetlo Samo teraz zostúpilo zo Svojich Výšin k ľudom v pokore ako Baránok a dobrovoľne na Seba vzalo všetky ich slabosti (hriechy), aby tým ľuďom prinavrátilo Prasvetlo a učinilo ich Jemu rovným).

Tento človek, pravdaže, nebol sám vlastným Prasvetlom, ale – rovnako ako všetky bytosti – iba čiastkovým Svetlom z Prasvetla. Ale kvôli jeho veľkej pokore mu bolo dané zostať s Prasvetlom v spojení.2,3

Tak bol v stálom spojení s Prasvetlom a jasne ho odlišoval od vlastného Svetla – že sám vzišiel z Prasvetla, no napriek tomu nebol Prasvetlom, ale len Jeho odčlenením, aby ho spoznal, a podal o Ňom správne svedectvo – a podal plné svedectvo o Prasvetle, a prebudil tým v srdciach ľudí toľko z pravého Svetla, že títo, hoci zo začiatku len veľmi slabo, ale časom stále silnejšie a svetlejšie, mohli spoznať, že to Prasvetlo, teraz zaodeté telom, je to isté, ktorému všetky bytosti a ľudia vďačia za svoju nezávislú existenciu, ktorú si ako nezávislú môžu naveky podržať, ak to chcú. 2,4

(Ján 1:9) To bolo pravé Svetlo, ktoré osvetľuje všetkých ľudí, ktorí prichádzajú na tento svet.

Nie svedok, ale jeho svedectvo a Ten, o ktorom svedčilo, bolo pravým Prasvetlom, ktoré od Prapočiatku všetkých ľudí, ktorí prichádzajú na tento svet, osvetľovalo a oživovalo, a ďalej ich osvetľuje a oživuje. Preto sa v 9. verši uvádza, že To bolo a je pravé a správne Svetlo, ktoré všetkých ľudí na ich Prapočiatku sformovalo k slobodnému bytiu a teraz prišlo, aby toto bytie osvetlilo do všetkej plnosti a učinilo ho opäť podobným Samo Sebe.2,5

(Ján 1:10) Bolo na svete a tento svet z Neho vznikol, ale svet ho nespoznal.

Že aj Ja, alebo Prasvetlo tohto sveta, teda stemnelých ľudí, ktorí v celom svojom bytí vzišli zo Mňa alebo – čo je to isté – z Prasvetla, som mohol byť nepochopený napriek všetkým prorokom a ohlasovateľom Môjho príchodu, bolo už jasne prebraté v 5. verši. Treba ale zvlášť zdôrazniť, že pod slovom „svet“ sa nerozumie táto zem ako nositeľka súdených duší, z ktorých vlastne hmota pozostáva, ale ľudia, ktorí síce pochádzajú z jednej časti tejto hmoty, ale – ako už raz oslobodené bytosti – už nepatria alebo nemajú patriť k tejto chaotickej hmote; lebo to by bolo naozaj priveľa, ak by som od kameňa spočívajúceho ešte v najhlbšom súde žiadal, aby Ma spoznal?! To je možné žiadať len od oslobodených duší, ktoré majú v sebe Môjho Ducha. 2,6

(Ján 1:11) Prišiel do svojho vlastného, a vlastní ho neprijali.

Takže nie na zem, ako už bolo spomenuté, ale výlučne na ľudí v ich duševno-duchovnom bytí sa má nahliadať a považovať ich za vlastné vlastníctvo Pána – preto vlastníctvo, keďže sú takpovediac sami prasvetlom Môjho večného Prasvetla a sú v jednote s podstatou Môjho Prabytia. 2,7

Ale keďže sú v tomto bytí, ktoré sa v nich vyjadruje ako pocit vlastnej veľkosti, oslabení, kvôli tejto slabosti som k nim prišiel ako do Svojho vlastného a stále tou istou cestou prichádzam; no nespoznali Ma, a teda ani sami seba a svoju najvyššiu Prapodstatu bytia, ktorá nikdy nemôže byť zničená, keďže je to v podstate Moje Bytie.2,8

(Ján 1:12) Ale tým, ktorí ho prijali, dal moc stať sa Božími deťmi, lebo verili v Jeho meno.

Rozumie sa ale samo sebou, že u všetkých tých, ktorí Ma neprijali alebo nespoznali, narušené prapôvodné usporiadanie zostalo a s týmto narušením aj stav utrpenia, takzvané „zlo“ alebo „hriech“; zatiaľ čo u mnohých iných, ktorí Ma prijali, to jest spoznali Ma vo svojom srdci, sa toto zlo nutne muselo stratiť, keďže boli opätovne zjednotený so Mnou ako prapôvodným poriadkom a mocou, čím našli seba samých a Moje Prasvetlo ako Svetlo v sebe; a v ňom večný, nezničiteľný život.2,9

V takomto živote ale tiež objavili, že nie sú len Mojimi tvormi (pocit, ktorý plynie z ich nižšieho životného vedomia), ale, keďže v sebe uchovávajú Mňa Samého (odčlenenie, ktoré sa mohlo udiať len mocou Mojej vôle), sú nepochybne Mojimi vlastnými deťmi, keďže ich Svetlo (viera) je totožné s Mojím vlastným Prasvetlom, a preto má v sebe plnú moc a silu, ktorá je vo Mne, a z tej moci tiež plné právo sa Mojimi Deťmi nielen nazývať, ale nimi aj vo všetkej plnosti byť!2,10

Lebo viera je práve takým Svetlom a Moje meno, na ktoré sú namierené mocné lúče tohto Svetla, je silou a mocou a vlastným bytím Mojej Prapodstaty, cez ktorú každý sám v sebe dosiahne plnoprávne a plnohodnotné detstvo Božie. Preto sa aj v 12. verši uvádza, že všetci, ktorí Ma prijmú a budú veriť v Moje meno, budú mať v sebe moc plným právom sa nazývať „Božím Deťmi“. 2,11

(Ján 1:13) Čo sa nezrodili ani z krvi, ani z vôle tela, ani z vôle muža, ale z Boha.

Tento verš nie je nič iné ako bližšie určenie a vysvetlenie predchádzajúceho verša; a oba verše vedľa seba by sa dali spoločne vyjadriť aj takto: Ale tým, ktorí ho prijali a verili v Jeho meno, tým dal moc nazývať sa Božími Deťmi, čo sa nezrodili ani z krvi, ani z vôle tela (telesná túžba), ani z vôle človeka, ale z Boha.2,12

Ale rozumie sa samo sebou, že sa tu nemyslí prvé zrodenie, ako telo z tela, ale druhé zrodenie z ducha lásky k Bohu a z Pravdy živej viery v živé meno Boha, ktorý sa nazýva Ježiš-Jehova-Sabaot. Druhé zrodenie by sa mohlo dobre zadefinovať aj ako „znovuzrodenie ducha krstom z nebies“. 2,13

„Krst z nebies“ je ale úplným prechodom ducha a duše so všetkými ich túžbami do živého ducha lásky k Bohu a lásky v Bohu samotnom.2,14

Keď raz k takému prechodu dôjde z najslobodnejšej vôle človeka a všetka jeho láska teraz spočíva v Bohu, potom cez takú posvätnú lásku spočíva v Bohu aj celý človek a bude uspôsobený k novému bytiu, posilnený a – po dosiahnutí potrebnej zrelosti – znovuzrodený v Bohu. Až po takom druhom zrodení, ktorému nepredchádza telesná túžba, ani zámer k počatiu, je človek pravým dieťaťom Božím, ktorým sa stal z milosti Božej, ktorá je slobodnou mocou Božej lásky v ľudskom srdci.2,15

Ale táto milosť je tiež mocná príťažlivosť Božia v duchu človeka, cez ktorú je akoby z Otca priťahovaný k Synovi, to jest k božskému Prasvetlu, alebo, čo je to isté, k pravej a živej mocnej Múdrosti Božej.2,16

3 – Inkarnácia večného Slova. O znovuzrodení. Prvá a druhá milosť.

(Ján 1:14) A Slovo sa telom stalo a prebývalo medzi nami. A my sme uvideli jeho slávu, slávu Syna zrodeného z Otca, plného milosti a pravdy.

Keď človek týmto spôsobom dosiahne pravé detstvo Božie, do ktorého sa akoby zrodí z Boha, Otca, alebo Lásky v Bohu, dosiahne tým aj slávu Prasvetla v Bohu, ktorá je vlastne samotnou Božou Prapodstatou. Táto Podstata je vlastným Synom zrodeným z Otca, tak ako Svetlo skryte spočíva vo vnútri tepla Lásky, až kým ho Láska nerozhýbe a nevyžiari ho zo seba. Toto sväté Svetlo je preto aj vlastnou slávou Syna z Otca, ktorú dosiahne každý znovuzrodený a sám sa stane rovným tejto sláve, ktorá je navždy plná milosti (Božie svetlo) a Pravdy, ktorá je tou pravou realitou alebo stelesneným Slovom.3,1

(Ján 1:15) Ján o ňom svedčil a volal: „Toto je ten, o ktorom som hovoril: Po mne príde ten, ktorý bol predo mnou, lebo bol skôr ako ja.“

Tu Ján opäť podáva pravdivé svedectvo a hneď po krste v rieke Jordán – aby mu pripravil dôstojné prijatie – upriamuje pozornosť ľudí na skutočnosť, že tento človek, ktorého práve pokrstil, je tým, o ktorom celý čas kázal ľuďom o pokání; že on je ten, ktorý príde po ňom (Jánovi) a bol pred ním, lebo bol skôr ako on. Čo v hlbšom zmysle znamená aj: Toto je Prasvetlo a Prabytie všetkého svetla a bytia, ktoré predchádzalo všetkému bytiu a všetko bytie vzišlo z tohto Bytia.3,2

(Ján 1:16) Z jeho plnosti sme my všetci prijali milosť za milosťou.

Toto Prasvetlo je ale tiež večnou veľkou slávou v Bohu a Boh Sám je tou slávou; táto sláva bola od večnosti Boh Sám v Bohu a z plnosti tejto slávy získali všetky bytosti svoje bytie, svoje svetlo a slobodný život. 3,3

Všetok život je preto milosťou z Boha a preniká životonosnú formu skrz-naskrz. Praživot je preto v každom človeku, keďže je sám o sebe rovnakou slávou Božou, prvou milosťou Božou; táto ale utrpela škody už známym oslabením pocitu veľkosti nízkym pocitom vzniknutia [2] a z toho vyplývajúcou nevyhnutnou závislosťou od Prasvetla a Prapodstaty všetkého bytia.3,4

Keďže hrozilo, že táto prvá milosť v ľuďoch úplne zanikne, samotné Prasvetlo prišlo do sveta a učilo ľudí, aby túto prvú milosť Prasvetla opäť odložili alebo ju vlastne nechali celú odísť naspäť do Prabytia a zobrali si tak za staré Svetlo nový život; a táto výmena je prijatím milosti za milosťou[3], alebo vrátenie starého oslabeného, už nepoužiteľného života za nový nezničiteľný život v plnosti v Bohu a z Boha.3,5

Prvá milosť bola nutnosťou, v ktorej nespočívala žiadna sloboda, a teda ani trvácnosť; druhá milosť je ale plnou slobodou, bez akéhokoľvek donucovania, a preto – keďže už nie je ničím tlačená, ani nútená – tiež večne nezničiteľná. Kde nie je žiaden nepriateľ, tam nie je ani žiadne ničenie; pod nepriateľom sa ale rozumie všetko, čo na slobodné bytie pôsobí akýmkoľvek spôsobom obmedzujúco.3,6

4 – O zákone a milosti. Vykupiteľ a zákon. Otec a Syn sú jedno; ako plameň a svetlo.

(Ján 1:17) Lebo zákon bol daný skrze Mojžiša, ale milosť a pravda prišli skrze Krista.

Zákon musel byť daný prvému životu, na začiatku dokonca už prvému človeku a v priebehu vecí cez Mojžiša, ktorý je v tomto verši spomenutý aj ako reprezentant zákona. Cez zákon ale nikto nemohol dosiahnuť pravú životnú slobodu, keďže zákon je potlačením života, nie jeho podporením. 4,1

Prvé myšlienky stvorenia boli vypudené ako izolované, akoby samostatne existujúce, cez pozitívne „musíš“ z nezmeniteľnej vôle Prasily; takže, čo sa týka oddelenia a sformovania existencií ohraničených priestorom a časom, to bolo dosiahnuté týmto neodchylným „musíš“.4,2

Tak tu bola bytosť, človek, určitým spôsobom samotné Božstvo alebo, čo je jedno a to isté: Prabytie samotného Boha, akurát oddelené od svojej Prapodstaty, ale stále si jej vedomé, predsa ale obmedzené ohraničenou formou a zviazané nezmeniteľným „musíš“. Tento stav sa ale vytvorenej bytosti nepozdával, a jej pocit vlastnej veľkosti sa dostal do ohromného boja s jej nutným ohraničením a oddelením.4,3

Keďže pri prapôvodnom rade bytostí sa boj stával čoraz prudším, musel sa veľký základný zákon sprísniť a zadržať bytosti v dočasnom pevnom súde; z toho vyvstalo sformovanie hmotných pevných svetových telies a tým vyvolané väčšie rozčlenenie prapôvodných bytostí.4,4

V druhom rade bytostí sa potom objavuje človek zahalený telom, stojac na pôde svojho prvého súdu. Napriek trojitému oddeleniu od svojej Prapodstaty, ju čoskoro v sebe opäť objavil a stal sa vzdorovitým, arogantným a neposlušným voči ľahkému zákonu, ktorý už nebol daný ako „musíš“, ale len ako „mal by si“.4,5

Keďže sa ale nechcel podriadiť ľahkému „mal by si“, bol mu daný ťažký zákon s tvrdými postihmi a postihy za nedbanie tohto druhého „mal by si“, boli dôsledne vykonávané (viď potopa a podobné katastrofy).4,6

Po tomto treste zostúpila Božská bytosť na zem v Melchisedekovi a viedla ľudí; títo ale začali čoskoro opäť bojovať, a museli byť spútaní novými zákonmi a vedení k poriadku, takže im zostal už len akýsi strojový pohyb, ktorý išiel proti takmer všetkým ich vlastným túžbam.4,7

Cez zákon tak vznikla široká priepasť, ktorú nemohol prekročiť žiaden duch, ani bytosť, čím sa tiež dostalo vedomie večného trvania vnútorného, teraz už veľmi okliešteného života, výhľadovo do vážnych pochybností. 4,8

Po takomto obmedzení sa objavuje božská Prapodstata vo svojej prapôvodnej plnosti, a to v osobe Krista.4,9

Tu teda opäť prichádza prapôvodná milosť, berie na seba všetky slabosti života ľudí a daruje im tak novú milosť, nový život, plný pravého Svetla a ukáže im tým a cez Seba samého pravú cestu a pravý zmysel ich bytia. 4,10

(Ján 1:18) Boha nikto nikdy nevidel. Jednorodený syn, ktorý je v lone Otca, ten nám o ňom zvestoval.

Až teraz tí, ktorí ho spoznali, obdržali pravé vedenie o Bohu a mohli prvýkrát vidieť a spoznať Boha vedľa seba a zo seba v jeho plnosti, čo dovtedy nebolo umožnené žiadnej bytosti, a cez Neho spoznať samých seba a svoje vlastné, plne slobodné životné smerovanie.4,11

A tak je teraz neprekonateľná priepasť, ktorá vznikla ustanovením zákona, opäť odstránená, a každý človek mohol a stále môže vystúpiť z jarma zákona, ak vymení starého človeka za nového z Krista. Preto sa tiež hovorí, že treba starého človeka vyzliecť a obliecť si nového, alebo: kto mal rád starý život, stratí ho; ale kto pred ním uteká, ten ho ako nový dostane. To je prísľub z lona Otca a živé evanjelium Božie.4,12

Ale výraz „ktorý je v lone Otca“ znamená toľko ako: Prapôvodná múdrosť Božia alebo vlastná najvnútornejšia Božia bytosť je v Láske tak, ako svetlo prebýva v teple, pôvodne povstáva a vychádza z mocného tepla Lásky a nakoniec svojím bytím vytvára opäť teplo a toto vždy zase svetlo. Rovnakým spôsobom vyvstáva z Lásky, ktorá je rovná Otcovi a v podstate je samotným Otcom, Svetlo božskej múdrosti, ktorá je rovná Synovi, a vlastne je samotným Synom, no nie ako dvaja, ale vždy v plnej jednote s tým, čo sa nazýva „Otec“, tak ako svetlo a teplo alebo teplo a svetlo sú jedným, keďže teplo vytvára svetlo a svetlo vytvára teplo.4,13

5 – Svedectvo Krstiteľa o sebe. Dôvod popretia jeho ducha Eliáša. Pokora pripravovateľa cesty. Falošné predstavy svätyne o príchode Krista.

(Ján 1:19) A toto je Jánovo svedectvo, keď Židia z Jeruzalema poslali k nemu kňazov a levitov, aby sa ho spýtali: „Kto si ty?“

Tento verš sa zaoberá čisto vonkajšou vecou a nemá preto žiaden vnútorný význam. Len jedna vec sa dá ľahko vyrozumieť z tejto misie – pocit veľkosti u Židov začínal v tomto čase tušiť, že Prasvetlo, alebo Praživot Boží, sa začína približovať k pozemským ľuďom, a musí už byť na Zemi, a z toho usudzovali, že tento Praživot všetkého života sa nachádza v Jánovi, a on je tým zasľúbeným Mesiášom.5,1

Preto aj za ním poslali špehov – a to viac na základe spomenutého pocitu ako Jánovho kázania – aby sa ho spýtali, kto je, či Kristus, či Eliáš alebo nejaký iný prorok.5,2

(Ján 1:20) On vyznal a nič nezaprel. Povedal: „Ja nie som Kristus, zasľúbený Mesiáš.“

(Ján 1:21) Oni sa ho ale pýtali ďalej: „Kto si potom? Si Eliáš?“ A on povedal: „Nie som!“ A ďalej sa pýtali: „Si prorok?“ On odpovedal: „Nie!“

Ale dôvod, prečo sa Jána takto pýtali, či je Eliáš alebo nejaký nový prorok, spočíval v tom, že v prorockých textoch ich Písma sa písalo, že Eliáš príde pred Mesiášom a pripraví celý Izrael na veľký príchod zasľúbeného Mesiáša! – Okrem toho v tom čase povstanú aj iní proroci, ktorí budú tiež predchádzať Mesiáša, ako jeho zvestovatelia. Toto všetko bolo Písma znalým vyslancom z Jeruzalema známe, preto sa Jána takto pýtali; zistili ale, že ničím z toho nie je.5,3

(Ján 1:22) A ďalej s ním hovorili: „Povedz nám, kto teda si, aby sme mohli priniesť odpoveď tým, ktorí nás poslali?!“ – „Čo hovoríš o sebe?“

A tak sa ho museli, prirodzene, pýtať ďalej, kto vlastne je.5,4

(Ján 1:23) Ján ale povedal: „Som hlas volajúceho na púšti a pripravujem cestu Pánovi, ktorého predpovedal prorok Izaiáš.“

Tak sa Ján prvýkrát priznal, že je len volajúcim na púšti a pripravuje, podľa predpovede Izaiáša, cestu Pánovi!5,5

Tu je na mieste otázka, prečo Ján robí niečo také na púšti, kde sa dá predpokladať, že bude bývať len veľmi málo ľudí, keď by bolo rozumnejšie pôsobiť ako pripravovateľ na miestach, ktoré sú ľuďmi hojne obývané. Čo môže človek robiť na mŕtvej púšti, kde zvuk volania, nech už je akýkoľvek silný, zanikne skôr, ako dosiahne nejaké ucho? A ak by aj nejaké ľudské ucho náhodou dosiahol, to predsa zďaleka nestačí, keď sa jedná o vec najvyššej dôležitosti pre všetkých ľudí!5,6

Po tejto úvodnej otázke je treba povedať, že pod „púšťou“ sa nemá ani tak rozumieť malá púšť Bethabara, ktorá vtedy ležala pri Jordáne, ale skôr duchovná púšť v ľudských srdciach. Púšť Bethabara, kde Ján skutočne žil, kázal a krstil, bola zvolená len preto, aby človeku poslúžila ako obraz toho, ako to vyzerá v jeho srdci, teda pusto, prázdno, žiadne jedlé ovocie, iba tŕnie a bodliaky, burina a plno vreteníc a inej hávede. A v takejto ľudskej púšti sa objavuje Ján ako prebudené svedomie, ktoré v čisto duchovnom zmysle aj reprezentuje, a káže pokánie pre odpustenie hriechov a pripravuje Pánovi cestu do ľudských sŕdc, ktoré spustli celkom ako púšť. 5,7

Zostáva už len zodpovedať otázku, prečo sa Ján nepriznal, že je Eliáš alebo prorok, keďže bol istotne jeden, rovnako ako druhý, a to podľa Môjho vlastného svedectva, lebo Ja sám som pri vhodnej príležitosti apoštolom, ako aj iným poslucháčom Môjho učenia, priamo povedal: Ján bol Eliáš, ktorý mal prísť predo Mnou, ak tomu chcete uveriť.5,8

Dôvod takého popretia spočíval v tom, že Ján sa tu označuje len podľa svojho nového aktívneho poslania, a nie podľa toho starého, ktoré bolo dané jeho duchu v Eliášovi pre jeho pozemský čas. Eliáš mal potrestať a zničiť Molocha; Ján mal ale volať k pravému pokániu, cez krst vodou sprostredkovať odpustenie hriechov a tiež Mi pripravovať cestu. A v súlade s týmto pôsobením vystupoval iba ako ten, kým teraz vskutku bol.5,9

(Ján 1:24) Tí vyslaní boli spomedzi farizejov.

(Ján 1:25) A pýtali sa ho: „Prečo teda krstíš, keď nie si Kristus, ani Eliáš, ani nijaký prorok?“

Keďže ale napriek tomu krstil, čo bolo inak dovolené len kňazom a uznaným, k tomu povolaným prorokom, pýtali sa ho žiarliví farizeji vyslaní kňazmi a levitmi, prečo teda krstí, keď nie je ani jedno, ani druhé.5,10

(Ján 1:26) Ján im odpovedal: „Ja krstím iba vodou; on (Kristus, na ktorého sa pýtate) kráča medzi vami, ale vy ho nespoznávate.“

Ján ale hovorí: „Ja krstím len vodou, to značí, len omývam srdcia, ktoré sa stali nečistými, pre dôstojné prijatie Toho, ktorý sa medzi vami už dlho zdržiava, ktorého ale kvôli svojej slepote nespoznávate!“5,11

Tu sú tiež cez týchto vyslancov znázornení všetci tí, ktorí Mňa, Pána, hľadajú vonkajšími prostriedkami; precestujú zeme a moria, a tam sa všetkých mudrcov vypytujú: „Kde je Kristus; kedy a kam príde?“ – Toho pravého, ktorý si uprostred vašich sŕdc postavil príbytok, a ktorého je možné nájsť len tam (Och, títo pomýlení hľadajúci!), Toho nehľadajú, prinajmenšom nie tam, kde sa jedine dá nájsť!5,12

(Ján 1:27) On je Ten, ktorý príde po mne, ktorý bol predo mnou, ktorému nie som hoden rozviazať remienky na topánkach.

(Ján 1:28) To sa stalo v Bethabare, za Jordánom, kde Ján krstil.

Takto Ján pred kňazmi a levitmi svedčil tým najpokornejším spôsobom, keďže dobre vedel, kto v Kristovi vkročil na Zem. Ako to ale zaujímalo premúdrelých kňazov?! Jánovo nanajvýš pravdivé svedectvo sa ich nedotklo, keďže nechceli žiadneho pokorného, chudobného a prostého Mesiáša, ale takého, pred ktorým by sa všetci zrútili od strachu a hrôzy!5,13

Mesiáš by mal už pri prvom zjavení – samozrejme nikde inde ako v Jeruzaleme – viditeľne žiariť jasnejšie nad slnko, zostúpiť z nebies doprevádzaný myriadami anjelov a zabývať sa jedine vo svätyni. Všetkých pohlavárov by mal odstrániť a zničiť, Židov okamžite učiniť plne nesmrteľnými, darovať im všetky peniaze na Zemi, do mora s hromovým rámusom vrhnúť prinajmenšom zopár stoviek zjavne prebytočných vrchov a popri tom sa tiež zbaviť chudobnej špinavej zberby! Potom by v Neho uverili a aj by povedali: „Pane, si taký strašne silný a mocný; všetko sa pred Tebou musí hlboko skloniť a padnúť do prachu; a veľkňaz nie je hoden rozviazať Ti remienky na topánkach.“5,14

Ale Kristus prišiel na Zem celkom chudobný, malý a zdanlivo slabý; do svojich tridsiatich rokov neurobil pred očami mocných žiaden zázrak (mimo obdobia do svojich dvanástich rokov), s Jozefom ťažko pracoval ako tesár a stretával sa s bežným ľudom. Ako by mohol byť v očiach pyšných a premúdrelých Židov tým dlho očakávaným Mesiášom? „Preč s týmto rúhačom, s tým mágom, ktorý svoje skutky činí za pomoci najvyššieho diabla! Ten odporný, pri dube zhrubnutý tesárov učeň, ktorý sa niekde so Satanovou pomocou naučil čarovať, chodí bosý, priatelí a spolčuje sa s najväčšou luzou, so štetkami, a s verejne známymi hriešnikmi je a pije, čím sa zjavne stavia proti zákonu; a toto má byť Kristus, ten zasľúbený Mesiáš? – Nie, takú kacírsku myšlienku nikdy neprijmeme!“5,15

Taký bol názor vysokopostavených a múdrych Židov na Mňa počas Mojej telesnej prítomnosti na Zemi, a navlas rovnaký názor pretrváva do tejto hodiny u miliónov, ktorí nechcú nič počuť o miernom, ústretovom Bohu, ktorý dodržiava svoje slovo.5,16

Ich Boh musí, po prvé, prebývať vysoko nad hviezdami a to v takej nekonečnej vznešenosti, až by skoro ani nemal existovať. Ak chce ako Boh pôsobiť dôstojne, menšie veci ako slnká by ani nemal vytvárať! Po druhé by nemal prijať žiadnu podobu, a ľudskú zo všetkého najmenej, ale musí zostať úplne nepochopiteľnou absurditou!5,17

Po tretie, aby Kristus vôbec mohol byť Bohom, musí cez živé vnútorné slovo komunikovať len s ľuďmi od fachu – iba s určitými spoločnosťami, koncilmi, ľuďmi mimoriadne pobožnými, fanatikmi obklopenými takzvanou svätožiarou a dokonale cnostnými hrdinami, a týmto šťastlivcom udeliť aj moc prenášať hory, inak nebude z božskej komunikácie a Kristovho zjavenia nič! 5,18

S laikom alebo dokonca hriešnikom nesmie Pán Ježiš nikdy komunikovať, lebo v takom prípade je zjavenie už vopred podozrivé a nebude prijaté tak, ako som ani Ja sám nebol prijatý prominentnými Židmi, keďže som sa ich pyšným a po sláve bažiacim očiam javil príliš málo božský. Ale na tom nezáleží, podstatné je len Jánovo svedectvo!5,19

Svet je stále rovnaký a ďalej je púšťou Bethabara, kde Ján podal svoje svedectvo. – Ale aj Ja zostávam rovnaký a ďalej prichádzam k ľuďom tak, ako som prišiel k Židom, aby som potlačil ich pýchu, a oživil pravú pokoru a lásku. Požehnaní sú tí, ktorí Ma spoznajú a prijmú tak, ako Ma Ján spoznal a prijal podľa svojho svedectva, ktoré podal pred očami a ušami pyšných kňazov a levitov z Jeruzalema, a to k ich veľkej zlosti!5,20

(Ján 1:29) Na druhý deň vidí Ján k sebe prichádzať Ježiša a povie: „Hľa, Baránok Boží, ktorý nesie [4] hriechy sveta.“

Na druhý deň, keď sa vyslanci ešte zdržiavali v Bethabare a zisťovali, čo všetko Ján robí a o čom principiálne pojednávajú jeho kázne, Ján o Mne opäť svedčí a to pri známej okolnosti, keď k nemu prichádzam z púšte a žiadam ho, aby Ma pokrstil vodou z rieky.5,21

Už ako sa k nemu blížim, upozorní na Mňa vodcu vyslancov, ktorý v noci hlboko premýšľal nad tým, čo sa prechádzajúceho dňa dozvedel od Jána, a hovorí mu: „Pozri, ten čo prichádza, je Boží Baránok, ktorý na svoje plecia vzal všetky ľudské slabosti, aby si ľudia, ktorí ho prijmú, mohli od neho vziať nový život, a na základe tohto nového života mali v sebe moc nazývať sa Božími Deťmi. Lebo Jehova neprichádza v búrke, ani ohni, on prichádza len v tom najjemnejšom šumení.5,22

(Ján 1:30) Toto je ten, o ktorom som (včera) povedal: „Po mne prichádza muž, ktorý je predo mnou, lebo bol skôr ako ja.“

Tu Ján ešte raz opakuje to, čo už predchádzajúci deň o Mne povedal vyslancom. Na jednej strane svedčí o Mne, že k ľuďom prichádzam sťaby ako zrkadlo pravej a nutnej pokory ľudí, a touto pokorou dosvedčujem, že ľuďom prichádzam na pomoc v ich slabosti, nie ale v ich domnelej sile, ktorú aj tak vôbec nemajú. Na druhej strane ale Ján tiež dosvedčuje, že ním menovaný Boží Baránok je skutočne Tým, ktorý bol pred všetkým Bytím, a teda výraz „bol skôr ako ja“ hovorí: Ján, uvedomujúc si sám v sebe svojím vysokým duchom, vysvetľuje vyslancom, že hoci aj v ňom prebýva Praduch rovnakého druhu a podstaty, on bol do stavu slobodného a plne nezávislého bytia uvedený z Ducha Prapodstaty, ktorý prebýva jedine v tomto Baránkovi, teda nie z vlastnej moci, ale z výhradnej moci tohto prapôvodného Ducha. 5,23

6 – Ján krstí Pána vodou, on jeho Duchom Svätým. Svedectvo Otca o svojom Synovi. Poznámky ku vtedajšiemu spôsobu zapisovania.

(Ján 1:31) „Ja sám som ho predtým nepoznal, ale aby som ho zjavil Izraelu, prišiel som krstiť vodou (tých, ktorí ho očakávajú).“

Vyslanci sa potom samozrejme Jána pýtali: „Odkedy teda poznáš tohto zvláštneho muža a ako si prišiel k tomu, čo o ňom teraz hovoríš?“ – Tu Ján celkom prirodzene odpovedá, že ako človek ho predtým nepoznal, ale odhalil mu to jeho duch, a tiež ho primäl k tomu, aby ľudí na Jeho príchod pripravoval a vodou Jordánu z nich zmýval špinavé fľaky ich hriechov. 6,1

(Ján 1:32) A Ján svedčil a hovoril (po krste): „(Ako som ho teraz krstil), videl som Ducha Božieho (ako dôkaz pre mňa), ktorý ako holubica zostúpil z neba a spočinul nad Ním.“

Ján tu dosvedčuje, že aj on Ma vidí naživo prvýkrát, a že mu to odhalil Môj Duch v ňom. Vyslanci si, pravdaže, tohto muža dobre prehliadli a pozorovali ho počas krátkeho priebehu krstu vodou, ktorý Ján na začiatku odmietol, a to s dôležitou poznámkou, že skôr Ja by som mal pokrstiť jeho, ako on Mňa; ale po mojom výslovnom želaní, že takto to musí prebehnúť, sa podvolil a pokrstil Ma. Uvidel ale to, čo som mu Ja Sám cez Môjho Ducha v jeho duchu odhalil, keď som ho vyslal do Bethabary, kde Boží, teda Môj večný najvlastnejší Duch, zostúpil na Mňa zo žiarivých nebies ako oblak svetla spôsobom, akým zostupuje holubica, a zavisol nad Mojou hlavou. A súčasne začul známe slová:6,2

„Toto je Môj milovaný Syn alebo toto je Moje Svetlo, Moja vlastná Prapodstata, v ktorom mám Ja, ako prapôvodná Láska, zaľúbenie. Počúvajte ho!“6,3

(Ján 1:33) „Inak by som ho ani ja nespoznal, ale Ten, čo ma vyslal krstiť vodou, mi povedal: Na koho uvidíš zostupovať Ducha Božieho a spočinúť na Ňom, to je Ten, ktorý bude krstiť Duchom Svätým.“

Preto Ján povedal: „Inak by som ho ani ja nespoznal!“6,4

(Ján 1:34) „To som videl a teraz dosvedčujem, že toto je pravý Syn Boží.“

Po vykonaní krstu opisuje Ján vyslancom, čo videl a počul, a vyhlasuje na život a na smrť, že pokrstený, ktorého už pri jeho priblížení označil ako Baránka Božieho, ktorý mu bol zjavený, je skutočne On, celým Izraelom očakávaný Mesiáš, pravý Syn Boží, teda vlastná večná Prapodstata Božia v Bohu.6,5

On, Ján, videl vlastnými očami na Neho zostúpiť Ducha Božieho a spočinúť nad Ním, no nie akoby ten muž až teraz prijal toho Ducha – zjavenie poslúžilo len ako dôkaz pre neho samého, keďže ani on ho predtým nepoznal. 6,6

Sama od seba sa tu ponúka otázka, či teda vyslanci z Jeruzalema vlastnými očami a ušami nepostrehli nič. Odpoveď na túto otázku je vždy tá istá: tieto veci budú zjavené len deťom a prostým ľuďom, pred svetsky múdrymi ale zostanú skryté a zahalené.6,7

Takže vyslanci z Jeruzalema nevideli nič okrem samotného krstu vodou a zlostili sa veru nemálo, keď im Ján povedal, čo videl a počul, lebo oni nič nepostrehli, a preto Jána obvinili, že im klame. Na mieste ale bolo niekoľko Jánových učeníkov a tí dosvedčili, že Ján hovorí plnú pravdu. 6,8

Ale vyslanci krútili hlavami a hovorili: „Ján je váš majster a vy ste jeho učeníci, preto aj dosvedčujete jeho tvrdenie. My sme ale vzdelaní a múdri vo všetkých veciach Písma, ktoré je od Boha cez Mojžiša a prorokov, a z vašich rečí a konania vidíme, že ste spolu s vaším majstrom hlupáci – nič nevidíte, nič neviete, a svojimi hlúposťami ošialite veľa ľudí, takže celej tejto záležitosti majú vysokopostavení svätyne už dlhší čas plné zuby. Najlepšie bude, keď vás zastavíme násilím.“6,9

Ján sa ale rozohnil a hovoril: „Vy hadi, vy zmije! Takto sa chcete vyhnúť súdu?! Vedzte, že sekera, ktorou ste nás chceli zničiť, je už priložená k vašim koreňom; uvidíme, ako uniknete záhube! Ak neučiníte pokánie vo vrecovine a v popole, a nenecháte sa pokrstiť, budete do základov zničení! 6,10

Lebo je to skutočne On, o ktorom som vám povedal: Po mne príde Ten, ktorý bol predo mnou; lebo bol skôr ako ja. Z Jeho plnosti sme všetci prijali milosť za milosťou.“ (Toto už bolo skôr spomenuté v 15. a 16. verši, ale bez bližších historických súvislostí.)6,11

Po týchto Jánových energických slovách niektorí zostanú a dajú sa ním pokrstiť, väčšina ale odíde, veľmi nahnevaná.6,12

Ako sa dá ľahko zistiť z prechádzajúcich vysvetlení, tieto verše pojednávajú čisto o histórii a majú v sebe len málo vnútorného zmyslu. Treba tu ale uviesť, že tieto verše je možné oveľa ľahšie pochopiť, keď sú k nim pripojené vtedy všeobecne známe súvislosti – lebo v čase, keď evanjelista spisoval evanjelium, bolo zaužívané, že všetky vety opisujúce okolnosti, ktoré bolo možné samozrejme predpokladať a pochopiť, boli vynechané ako zbytočné a zapisovali sa len hlavné body, pričom vedľajšie súvislosti boli ponechané, ako by sa dnes povedalo, „medzi riadkami.“ Aby sme túto, pre dnešnú dobu veľmi dôležitú záležitosť, lepšie osvetlili, pozrieme sa bližšie na nasledujúce tri verše a štýl zapisovania tých čias sa nám tak ujasní.6,13

7 – Krst. V púšti. Prví učeníci. Tri verše ako príklad vtedajšieho spôsobu zapisovania.

(Ján 1:35) Na druhý deň Ján opäť stál (pri rieke Jordán) s dvomi zo svojich učeníkov.

Napríklad, v pôvodnej podobe vyzerá verš 35 takto: „Na druhý deň stál opäť Ján a jeho dvaja učeníci.“ Tu vyvstáva otázka: Kde stál Ján? Stáli jeho učeníci pri ňom alebo niekde inde, len v rovnakom čase? Musí to hneď udrieť do očí, že tu nie je uvedené miesto a ešte menej konanie tých dvoch učeníkov.7,1

Prečo teda evanjelista neuviedol tieto okolnosti?7,2

Dôvod tohto bol naznačený už v prechádzajúcom; preto sa rozumie samo sebou, a obzvlášť v časoch, keď bolo zvykom takto písať, by bolo úplne jasné, že Ján stál pri rieke Jordán, a to pod vŕbou, a tam čakal, či príde niekto, kto sa ním dá pokrstiť. A keďže mal viacerých učeníkov, ktorí jeho učenie počúvali a aj ho zaznamenávali, zvyčajne boli pri ňom dvaja. Niekedy, keď bolo veľa práce, ich mal po boku aj viac, a boli mu pri jeho mnohých krstoch nápomocní a v jeho mene a jeho spôsobom aj krstili.7,3

Keďže v tých časoch boli všetky tieto okolnosti ľuďom v Jánovom okolí známe, neboli ani zaznamenávané. Vtedy bolo takto písať zvykom, ale aj nutnosťou, z dôvodu nedostatku písacích potrieb, a zapisoval sa preto len hlavný bod a spojkou „a“ pred vetou sa oznamovalo, či sú zdanlivo samostatné vety v nejakom vzťahu alebo nie. K tomu sa ale len zriedka používali písmená; skôr sa na označovanie hlavných viet, ktoré boli v určitom vzťahu, používali isté zaužívané značky umiestnené pred vetou. 7,4

Tu podané vysvetlenie síce nie je vysvetlením evanjelia, ale je napriek tomu veľmi potrebné, lebo bez neho by sa v dnešnej dobe dalo evanjeliám len sotva porozumieť v ich vonkajšom, historickom zmysle a ešte menej v ich duchovnom zmysle, najmenej však prorockým knihám Starého Zákona, kde sa namiesto rozvinutých viet objavujú len zodpovedajúce obrazy a o nejakom opise okolností nemôže byť ani reči. Keď už teraz poznáme pravidlá starých čias, nebude pre nás ťažké pospájať si nasledujúce verše a texty, aby sme ich tak vedeli správnejšie prečítať a lepšie im porozumieť aspoň v ich prirodzenom, historickom zmysle. Urobíme si takú krátku analýzu 36. a 37. verša, a tým sa nám dané pravidlá ozrejmia.7,5

(Ján 1:36) A keď videl Ježiša opäť ísť okolo (po brehu Jordánu), povedal: „Hľa, Baránok Boží!"

V 36. verši sa v originále uvádza: „A keď videl Ježiša kráčať, povedal: Hľa, to je Baránok Boží!“ Uvedené „A“ [5] ukazuje, že tento text je nejakým spôsobom prepojený s prechádzajúcim a historicky naznačuje, že po krste vodou sa Ježiš ešte nejaký čas zdržiaval v blízkosti Jánovej, a teda aj jeho dvoch učeníkov, ktorí ho, spolu s ním, videli kráčať po brehu Jordánu.7,6

Akonáhle ho Ján zbadá, ihneď na neho zameria všetku svoju pozornosť a v akomsi vysokom entuziazme, akoby sám pre seba, hovorí: „Hľa, to je Baránok Boží!“ V dnešných časoch by sa vyjadril nejako takto: „Pozrite sa! Po brehu rieky sa aj dnes prechádza najvyšší Bohočlovek, proste a pokorne ako baránok.“ Ján ale vynecháva tieto podrobnejšie opisy a hovorí len to, čo je uvedené vo verši.7,7

(Ján 1:37) A keď ho tí dvaja učeníci počuli takto hovoriť, (opustili Jána a) nasledovali Ježiša.

37. verš, ktorý je vlastne pokračovaním predchádzajúcich dvoch veršov, začína, z už uvedených dôvodov, opäť s „A“ a jednoducho opisuje to, čo sa stalo, aj keď dôvodov sa dotýka len stručne.7,8

V pôvodnom texte sa jednoducho uvádza: „A dvaja z jeho učeníkov ho počuli hovoriť a nasledovali Ježiša.“ Dnes by mohol tento verš, bez narušenia zrozumiteľnosti a zmyslu, znieť takto: Keď ale dvaja učeníci, ktorí boli pri ňom (Jánovi), počuli svojho majstra takto hovoriť, hneď ho opustili a išli za Ježišom; keďže ale Ježiš sa z toho miesta začínal vzďaľovať, nasledovali ho.7,9

Všetko, čo bolo v tomto rozšírení textu uvedené, sa pri tejto udalosti aj muselo udiať, inak by sa to prakticky nemohlo odohrať. Ale ako bolo povedané, v súlade s vtedajším spôsobom zápisu, sú zmienené len dva pojmy, „počuť“ a „nasledovať“, a všetky prechodné a spojovacie vety sú vynechané ako samozrejmé. Kto pochopí toto dané pravidlo, bude si vedieť zhrnúť prinajmenšom historickú časť pôvodného textu a z toho si ľahšie odvodiť aj jeho vnútorný zmysel.7,10

8 – Prví učeníci Pána. Pán v púšti pri Bethabare. Povolanie Andreja a Petra.

(Ján 1:38) Ježiš sa ale obrátil, uvidel, že tí dvaja ho nasledujú, a spýtal sa ich: „Čo hľadáte?“ Oni povedali: „Rabbi (čo znamená „Majster“), kde bývaš?“

Aj tento text sa objavuje ako dôsledok prechádzajúceho a je viac historický ako duchovný; lebo tým sa začína známe, v podstate hmotné prijímanie učeníkov, a to presne v tej oblasti, kde Ján pôsobil – v Bethabare, tej najmizernejšej diere obývanej chudobnými rybármi. Z toho dôvodu tí dvaja učeníci hneď zisťujú, kde bývam, a vlastne sa pýtajú, v ktorej chatrči. 8,1

Keďže som sa ešte pred krstom v tejto oblasti zdržiaval po dobu štyridsiatich dní a pripravoval Svoju ľudskú bytosť na začiatok Svojho pôsobenia pomocou pôstu a iných cvičení, je tiež historicky jasné a zrejmé, že som za účelom pobytu na tomto mieste musel mať nejaké útočisko v tejto pustej a nanajvýš nehostinnej oblasti, ktorú som pre Moje zámery považoval za najvhodnejšiu.8,2

Obaja učeníci dobre vedeli, že som sa v tejto oblasti už nejaký čas zdržiaval, keďže Ma tam už dosť veľakrát mohli vidieť bez toho, aby vedeli, kto som. Preto sa hneď pýtali nie na Moje pôvodné bydlisko, ale len na Môj príbytok v osade pri Bethabare, ktorá pozostávala prevažne z chudobných rybárskych chatrčí zhotovených z blata a rákosia, ktoré často ledva dosahovali takú výšku, aby sa tam človek dokázal vzpriamene postaviť. 8,3

A podobnú chatrč, ktorú som si postavil vlastnými rukami dosť hlboko v púšti, som obýval aj Ja. Odvtedy sa datujú pustovne, ktoré sa dodnes dajú nájsť takmer vo všetkých kresťanských zemiach.8,4

(Ján 1:39) On im povedal: „Poďte a uvidíte!“ Išli teda s ním; videli, kde býva, a zostali v ten deň u neho. Bolo to okolo desiatej hodiny.

Tento prístrešok nebol ďaleko od miesta, kde sa Ján venoval svojmu poslaniu, preto som vtedy aj povedal obom učeníkom: „Poďte a uvidíte!“, po čom Ma aj obaja nasledovali a so Mnou došli k Môjmu príbytku, kde sa nemálo čudovali, že Boží Pomazaný obýva nanajvýš nepôsobivú chatrč, a k tomu v tej najnehostinnejšej časti púšte!8,5

Toto sa ale neodohralo v čase, kedy kresťanské spoločenstvá zvyčajne držia 40-denný pôst, ale o dva mesiace neskôr, a čo sa týka času, keď sme došli k prístrešku, bolo okolo desiatej hodiny, teda podľa dnešného počítania času okolo tretej hodiny poobede; lebo východ slnka vtedy určoval prvú hodinu dňa. Ale keďže tento neprebieha vždy v rovnakom čase, vtedy udávané časy sa nedajú presne zladiť so súčasným spôsobom uvádzania času, ale len približne, preto som vyššie uviedol: Keď sme s dvomi učeníkmi dosiahli prístrešok, boli asi tri hodiny popoludní. Keďže títo dvaja učeníci strávili zvyšok dňa až do západu slnka pri Mne, v mysli zvedavého čitateľa sa iste objaví otázka, čo sme my traja pri Mojom prístrešku robili v čase od tretej do ôsmej. Lebo o tom sa nikde nič nepíše. To sa dá ale ľahko pochopiť a rozumie sa takpovediac samo sebou, že som tých dvoch poučil o ich budúcom poslaní, a tiež im vysvetlil, ako a kde začnem Svoje pôsobenie a ako v tejto oblasti priberiem ešte ďalších učeníkov, ktorí sú ich ducha a vôle. Súčasne som im dal úlohu, aby sa medzi svojimi kolegami, ktorí boli zväčša rybári, popýtali a poradili, či by niektorí z nich neboli ochotní pridať sa ku Mne. Týmto sme sa teda v tom čase zaoberali. Ale keď nastal večer, poslal som ich oboch preč, aby sa vrátili k svojim blízkym a oni išli – sčasti vo výbornej nálade, ale sčasti aj veľmi zamyslení, lebo mali manželky a deti, a nevedeli, čo by s nimi mali urobiť.8,6

(Ján 1:40) Jeden z tých dvoch, ktorí počuli Jána (o Ježišovi) takto hovoriť, a potom išli za Ježišom, bol Andrej, brat Šimona Petra.

Jeden z tých dvoch, menom Andrej, je so svojím rozhodnutím rýchlo hotový a chce Ma nasledovať za každú cenu; preto aj hneď vyhľadá svojho brata Šimona, ktorý sa ešte kdesi zapodieva so svojimi rybárskymi sieťami. 8,7

(Ján 1:41) Ten ako prvé našiel svojho brata Šimona a povedal mu: „Našli sme Mesiáša!“ (Mesiáš znamená: Pomazaný.)

Keď ho po nejakom hľadaní nájde, začne mu náhlivo vysvetľovať, že našli zasľúbeného Mesiáša, spolu s druhým učeníkom, ktorého rozhodnutie nasledovať Ma nebolo také pevné.8,8

(Ján 1:42) (Šimon si želá vidieť Ježiša) a Andrej vedie Šimona k Ježišovi. Keď ho Ježiš uvidel, povedal: „Ty si Šimon, syn Jonáša, ale odteraz sa budeš volať Kéfas (to v preklade znamená: skala)!“

Keď sa Šimon o Mne dopočuje, živo vyjadrí želanie Ma čo najskôr vidieť, lebo pri krste nebol prítomný. Andrej povie: „Dnes to už dosť dobre nepôjde, ale zajtra na úsvite by si mal byť s ním!“8,9

Šimon, ktorý, nech robil čokoľvek, stále fantazíroval o Mesiášovi a domnieval sa, že Mesiáš pomôže chudobe a úplne odstráni boháčov so zatvrdnutými srdciami, nato povedal: „Brat, tu nesmieme stratiť ani okamih; ja okamžite všetko nechávam tak a budem ho nasledovať aj na koniec sveta, ak by si to želal. Hneď ma k Nemu zaveď, lebo ma to k Nemu ohromne ťahá a musím ho už dnes vidieť a hovoriť s ním. Noc je jasná a k jeho chatrči to nie je ďaleko, tak nech už sme na ceste k Nemu! Ktovie, či ho zajtra ešte stretneme?!“8,10

Vyhovejúc jeho túžbe, Andrej ho vedie ku Mne. Keď sa ale obaja, už dosť neskoro v noci, blížia k Môjmu príbytku, tridsať krokov od neho zostane Peter stáť v akejsi sladkej extáze a hovorí Andrejovi: „Cítim sa tak zvláštne! Zovrela ma taká blažená úzkosť, že sa sotva odvážim urobiť ďalší krok vpred, a predsa v sebe cítim takú vrúcnu túžbu ho vidieť!“ 8,11

Tu vyjdem zo svojej chatrče obom bratom v ústrety, čím sa myslí a označuje, že som ho videl. Rozumie sa samo sebou, že „byť Mnou videný“ a vyjdením v ústrety je naznačené, že niekto ako Šimon ku Mne prichádza v prvom rade v srdci. Preto je aj Mnou hneď spoznaný, to znamená, prijatý, a nové meno je jeho prvý podiel na Mojom Kráľovstve. Šimon tu hneď aj dostane meno Kéfas alebo skala vo viere vo Mňa, lebo už dlho som videl, aký druh ducha oživuje a oživoval Petra.8,12

Pre Petra alebo Šimona bolo takéto Moje oslovenie dostatočným dôkazom, že som nepochybne zasľúbeným Mesiášom. Odvtedy už vo svojom srdci nedal žiadny priestor pochybnostiam o Mne a tiež sa Ma nikdy nespýtal, či som naozaj ten pravý, lebo jeho srdce bolo pre neho tou jedinou a najistejšou zárukou. Obaja so Mnou zostali až do rána a odvtedy Ma už neopustili.8,13

9 – Petrov domov. Povolanie Filipa a Natanaela.

(Ján 1:43) Na druhý deň sa Ježiš rozhodol vrátiť opäť do Galiley. Našiel Filipa a povedal mu: „Nasleduj Ma!“

Ráno tým dvom hovorím: „Môj čas v tejto púšti sa skončil; chcem ísť do Galiley, odkiaľ som prišiel. Chcete ísť so Mnou? Nechávam to na vaše slobodné rozhodnutie, lebo viem, že máte manželku a dieťa, ktoré nie je ľahké opustiť. Ale nikto, kto sa kvôli Mne niečoho vzdá, o to nepríde, ale to mnohonásobne zúročené získa naspäť.“9,1

Potom hovorí Peter: „Pane! Pre Teba by som obetoval aj svoj život, nie to moju manželku a dieťa! Budú žiť aj bezo mňa, lebo som bedár a viem im zaobstarať len málo chleba. Naše rybárčenie vynesie človeku tak na pol úst, čo už je to potom pre celú rodinu – môj brat Andrej mi je svedkom! Narodili sme sa v Betsaide, ale obživu si musíme zháňať tu, na týchto pustých, ale na ryby celkom bohatých brehoch Jordánu, kde nás tiež pokrstil Ján. Náš otec Jonáš je ale stále pri sile, naše manželky a sestry tiež; k tomu požehnanie zhora a nejako sa pretlčú!“ – Oboch ich pochválim a vydáme sa na cestu.9,2

(Ján 1:44) Ale Filip bol z Betsaidy, z Andrejovho a Petrovho mesta.

Cestou, ktorá ešte nejaký čas viedla popri brehu Jordánu, stretneme Filipa, rodáka z Betsaidy, ktorý sa s poškodenou sieťou už celé ráno snažil uloviť si vo vlnách Jordánu raňajky. Peter Ma na neho upozornil a hovoril: „Ó, Pane! Tento muž znáša veľa utrpenia a je veľmi chudobný, ale je to veľmi čestný a spravodlivý človek, so srdcom plným bázne Božej [6]! Čo keby si mu dovolil ísť s nami?“9,3

Ja som však na túto Petrovu milú žiadosť nepovedal nič viac len: „Filip, nasleduj Ma!“ Ten sa nenechal dvakrát núkať, odhodil svoju sieť a nasledoval Ma bez toho, aby sa spýtal kam. Až cestou mu Peter povedal: „Ten, ktorého nasledujeme, je Mesiáš!“ Filip ale povedal: „To mi moje srdce povedalo už v tom okamihu, keď na mňa tak láskavo zavolal.“9,4

Filip bol ale slobodný a medzi chudobnými rybármi pôsobil ako učiteľ, lebo celkom dobre rozumel Písmu. Osobne sa poznal s Jozefom z Nazaretu, teda poznal aj Mňa a vedel veľa o tom, čo sa odohralo pri Mojom narodení a počas Mojej mladosti. Bol tiež jedným z mála tých, ktorí pri Mojej osobe tajne dúfali v Mesiáša. Keďže som ale od Mojich dvanástich rokov neurobil už nič zázračné, ale žil som a pracoval ako každý iný obyčajný človek, u mnohých ľudí sa úplne vytratil prvotný zázračný dojem vyvolaný Mojím narodením. Dokonca aj tí, ktorí v tej dobe patrili medzi najviac nadšených, hovorili, že Moje narodenie sa tak ohromne preslávilo len kvôli tej najzvláštnejšej zhode všemožných okolností a úkazov, s ktorými ale Moje narodenie určite nijako nesúviselo. Génius Mojej mladosti sa tiež vytratil tak dôkladne, že po ňom v Mojich mužných rokoch už nebolo možné nájsť ani stopy! – Ale Filip a zopár ďalších si ohľadom Mňa udržali určitú nádej, lebo vedeli o proroctve Simeona a Anny v čase Mojej obriezky v chráme a považovali to za veľkú vec.9,5

(Ján 1:45) Filip vyhľadal Natanaela a povedal mu: „Našli sme toho, o ktorom písal Mojžiš v Zákone i Proroci; je to Ježiš, Jozefov syn z Nazaretu.“

Keď teraz Filip, ktorý Ma nasledoval, vidí Natanaela, ktorého cestou hľadal, ako sedí pod figovníkom a vylepšuje si svoje rybárske náčinie, povie mu s veľký zápalom: „Bratu, pátral som po tebe očami na tejto dlhej ceste a som teraz z celého srdca rád, že som ťa našiel, lebo pozri, našli sme toho, o ktorom písal Mojžiš v Zákone a Proroci; je to predsa len Ježiš, Jozefov syn z Nazaretu!“9,6

(Ján 1:46) A Natanael mu povedal: „Čo dobré môže prísť z Nazaretu?“ Nato Filip povie „Poď a uvidíš!“

Natanael nato povie, skoro až s odporom: „Kto nepozná Nazaret, tú hnusnú dieru? Čo dobré môže odtiaľ prísť? Mesiáš asi len ťažko!“ Filip ale povie, „Ja dobre viem, že v tomto ohľade si bol vždy proti mne, aj keď som ti svoje dôvody vysvetlil už stokrát. Ale poď teraz so mnou a presvedč sa na vlastné oči! Potom sám povieš, že som mal úplnú pravdu!“9,7

Natanael sa zamyslene zdvihne zo zeme a povie: „Bratu, to by bol zázrak nad zázrak! Lebo zberba z Nazaretu je určite tá najhoršia na celom svete! Či nemôžeš s Nazareťanom s kúskom rímskeho plechu urobiť čokoľvek sa ti zapáči? V tej diere už dávno nie je žiadna viera, nie to ešte Mojžiš a proroci! Proste, s Nazareťanom si môžeš robiť, čo chceš, a už dávno sa zvykne hovoriť: Ten alebo onen je ešte horší ako Nazareťan! A ty vravíš, že odtiaľ je ten Mesiáš, ku ktorému ma chceš zaviesť, aby som ho videl? – Hm, nuž, pri Bohu nie je nič nemožné! Tak sa na to pozrieme!“9,8

(Ján 1:47) Keď Ježiš uvidí k Sebe prichádzať Natanaela, nahlas o ňom povie: „Hľa, pravý Izraelita, v ktorom niet falše!“

S týmito slovami sa Natanael s Filipom vyberie za Ježišom, ktorý si medzičasom asi na sto krokov odtiaľ trochu oddýchol. Keď sú už obaja muži takmer pri Ježišovi, Ten nahlas povie: „Hľa, pravý Izraelita, v ktorom niet falše!“9,9

(Ján 1:48) Natanael sa ho opýtal: „Odkiaľ ma poznáš?“ Ježiš mu odpovedá: „Skôr ako ťa Filip zavolal, videl som ťa, keď si bol pod figovníkom.“

Natanael sa veľmi začuduje tomuto nanajvýš pravdivému tvrdeniu, ktoré nahlas zaznie z Mojich úst, a hneď sa opýta: „Odkiaľ ma poznáš, že môžeš o mne hovoriť také veci? Moje vnútro môže poznať len Boh a ja sám; no ja som nikdy nebol chválenkár a o svojich cnostiach som nikomu nevykladal. Odkiaľ teda vieš, aký som?“ – Ja sa na neho ale pozriem a poviem: „Skôr ako ťa Filip zavolal, videl som ťa, keď si bol pod figovníkom.“9,10

(Ján 1:49) Natanael mu povedal: „Rabbi! – Ty si pravý Syn Boží! Ty si kráľ Izraela!“

Tento Môj výrok vzbudí v Natanaelovi najvyšší úžas a, hlboko pohnutý vo svojom srdci, povie: „Majster! Aj keď si Nazareťan, aj tak si pravý Syn Boží! Áno, si nepochybne ten dlho a túžobne očakávaný kráľ Izraela, ktorý svoj ľud oslobodí z pazúrov nepriateľa! Ó, Nazaret, Nazaret, aký si bol malý a aký veľký si teraz! Poslední sa stanú prvými! Ach, Pane! Ako rýchlo si mi dal vieru! – Ako je to možné, že ma opustili všetky pochybnosti a teraz úplne verím, že si zasľúbeným Mesiášom?!“9,11

(Ján 1:50) Ježiš mu povedal: „Veríš, lebo som ti povedal, že som ťa videl pod figovníkom (skôr ako ťa zavolal Filip). (Ja ti ale hovorím), uvidíš väčšie veci ako toto.“

Na túto Natanaelovu otázku odpovedám tak, ako je to uvedené v 50. verši, a ukážem tým Natanaelovi, že hoci teraz verí, že som zasľúbeným Mesiášom, k tejto viere bol dotlačený len vševedúcnosťou, ktorú vo Mne objavil, a ktorá môže byť len v Bohu. K tomu ale poznamenám, že neskôr uvidí ešte väčšie veci, čím som chcel povedať toľko ako: teraz veríš kvôli zázraku, neskôr ale uveríš slobodne!“9,12

(Ján 1:51) A Ježiš mu ďalej hovorí: „Veru, veru, hovorím vám, odteraz uvidíte nebo otvorené a anjelov Božích vystupovať a zostupovať na Syna Človeka!“

A veru, veru, hovorím vám: odteraz uvidíte nebo otvorené a anjelov Božích vystupovať a zostupovať na Syna Človeka – čo znamená toľko ako: v budúcnosti, keď cezo Mňa dosiahnete znovuzrodenie vášho ducha, budú brány života otvorené a vy potom, sami ako anjeli, uvidíte vystupovať práve tých ľudí, ktorí sa znovuzrodením cezo Mňa, od smrti k večnému životu, stali anjelmi a cez anjelov „Božími Deťmi“; a naopak, tiež veľa prastvorených anjelských duchov zo všetkých nebies zostupovať ku Mne, Pánovi všetkého Života, a kráčať v Mojich stopách Syna človeka, nasledujúc Môj príklad a Moje svedectvo.9,13

Toto je teda správne vysvetlenie prvej kapitoly. Nech si ale nikto nemyslí, že tu podané vysvetlenie je všeobsiahle! Ó, tak to veru nie je! Predsa je ale tento dar praktickým smerníkom, podľa ktorého môže byť každý, kto je dobrej vôle, uvedený do rôznorodých hlbín božskej múdrosti, a takto vidieť a nachádzať v každom jednotlivom verši všemožný zmysel života. Napriek tomu je ale tento dar tou pravou mierkou, podľa ktorej môže byť všetko merané a posudzované.9,14

10 – Pán s prvými štyrmi učeníkmi v rodičovskom dome v Nazarete. Máriine mylné názory na pôsobenie Mesiáša. Povolanie Jakuba, Jána a Tomáša. Podobenstvo k svadbe v Káne. Tri stupne znovuzrodenia.

(Ján 2:1) A na tretí deň sa v Káne Galilejskej konala svadba a bola tam aj Ježišova matka.

Cez „A“ na začiatku prvého verša druhej kapitoly sa naznačuje, že obe kapitoly sú plne prepojené. To vysvitá už zo skutočnosti, že táto svadba sa v rodine, ktorá bola s domom Jozefovým veľmi spriatelená, koná už na spomenutý tretí deň, a to počítané odo dňa, keď som s Mojimi, do tejto udalosti len štyrmi učeníkmi odišiel z Bethabary, a potom strávil celý jeden deň v ich spoločnosti v dome Jozefovom (ktorý ale vtedy už nežil), u matky Môjho tela, ktorá sa, spolu s Mojimi ostatnými bratmi, prirodzene, snažila o nás podľa možnosti čo najlepšie postarať.10,1

Lebo Mária vo svojom srdci dobre vedela, že teraz prišiel Môj čas, aby som sa objavil a začal pôsobiť ako zasľúbený Mesiáš, ale nevedela, akým spôsobom a z čoho bude vlastne pozostávať Moje pôsobenie. V tom čase ešte verila v úplné vypudenie Rimanov a ustanovenie mocného trónu Dávidovho a jeho nemennú, neotrasiteľnú a neporaziteľnú, božsky ohromujúcu slávu, ktorá nikdy nepominie.10,2

Dobrá Mária a celé Moje pozemské príbuzenstvo si pod Mesiášom stále predstavovali dobyvateľa Rimanov a iných nepriateľov zasľúbenej zeme. Áno, dokonca aj tí najlepší z nich mali o Mesiášovi takmer rovnakú predstavu, ako majú v dnešných časoch mnohí, inak ctihodní ľudia o tisícročnej ríši. Ale čas, kedy by som si im mal vštepiť inú predstavu, ešte nenadišiel. 10,3

Keďže Môj vlastný dom, Máriou začínajúc, bol inšpirovaný takouto predstavou o budúcom Mesiášovi, môžeme tiež oprávnene predpokladať, že ostatné spriatelené rodiny na tom neboli o nič lepšie.10,4

Z rovnakých dôvodov Mi ale v mnohých rodinách venovali tú najväčšiu pozornosť, a samozrejme taktiež tým, ktorých som označil za Svojich učeníkov. Preto sa aj Jakub a Ján stali Mojimi učeníkmi – aby mohli spolu so Mnou vládnuť národom sveta! Lebo už zabudli na tak mnohé z toho, čo som im počas Môjho detstva často a veľmi jasne predpovedal.10,5

(Ján 2:2) Ale Ježiš a jeho učeníci boli tiež pozvaní na svadbu.

Keďže som mal, ako budúci osloboditeľ spod rímskeho jarma, v takmer všetkých domoch v blízkosti Nazaretu, dokonca v celej Galilei, takúto povesť – hoci toto bolo aktuálne len niekoľko mesiacov, počas ktorých som začal podnikať určité opatrenia, vďaka ktorým, ako mnohé z toho, čo bolo za osemnásť rokov zabudnuté a zapadnuté prachom, začali v spriatelených rodinách opäť novým životom dýchať predpovede týkajúce sa Mojej osoby, – som bol pozvaný s Mojimi učeníkmi, Mojou matkou a množstvom iných príbuzných a známych do Kány, starého galilejského mesta, ktoré neležalo veľmi ďaleko od Nazaretu, na jednu veľmi významnú svadbu, na ktorej bolo toľko šťastia a veselosti, až k tomu štyria učeníci z Bethabary poznamenali:10,6

„Pane! Tu sa žije oveľa lepšie ako v Bethabare! Chudobný Ján by možno býval tiež veľmi rád, keby si namiesto svojej zúfalo biednej obživy, ktorá zväčša pozostáva z obarených kobyliek a medu divých včiel, mohol aspoň raz v živote dať takéto jedlo?!“ (V tejto oblasti, rovnako ako v Arábii, existuje druh kobyliek veľkých ako holuby, ktoré sa pripravujú a jedia podobne ako v tejto krajine[7] raky.) 10,7

Nato im odpoviem: „Prečo musí Ján takto žiť, to teraz nemôžete pochopiť; žiť tak ale musí, inak by sa nenaplnilo Písmo. Čoskoro sa ale dočká lepšieho života. Jeruzalem mu už dlho nedovolí zotrvať v púšti jeho bytia – odteraz bude upadať, aby nieto iný mohol rásť!10,8

Čo je ale s učeníkom, ktorý bol s tebou, Andrej, prvýkrát u Mňa? Pôjde s nami alebo zostane v Bethabare?“ Andrej povie: „Pozri, už ide, musel si len zariadiť nejaké veci.“ – Ja poviem: „Tak je to dobre! Lebo kde je nejaký Kéfas, musí byť aj nejaký Tomáš.“ Andrej povie: „Áno, to je jeho meno! Čestná duša, ale stále plná škrupúľ a pochybností, no čo raz prijme za svoje, toho sa už nikdy nevzdá, hoci má to najveľkorysejšie srdce. Kvôli tej štedrosti dostal aj túto prezývku. – Už ide, Pane, mám ho zavolať dovnútra, toto dvojča?“ [8] Ja poviem: „Áno, urob to! – Lebo kto prichádza v Mojom mene, ten má byť na svadbu pozvaný ako hosť!“10,9

(Ján 2:3) A keď sa minulo víno, povedala Mária Ježišovi: "Nemajú vína!"

Podľa vtedajších zvykov mal byť novopríchodzí hosť privítaný čašou vína. Mária si ale už skôr všimla, že zásoba vína sa minula a videla, že noví hostia nemohli byť, v súlade so zvyklosťou, patrične prijatí. Preto Mi potajomky povedala: „Môj drahý syn, z tohto teda bude pekná historka! Nemajú už žiadne víno! Mohol by si nejaké zaobstarať (aspoň pre tohto novopríchodzieho)?“10,10

(Ján 2:4) Ježiš odpovedal: „Žena, čo ja s tým mám spoločné? Moja hodina ešte nenadišla.“

Na čo dám Márii pred všetkými hosťami veľmi dvojznačnú odpoveď, ale, pravdaže, veľmi jemným spôsobom, a s ohľadom na vtedajšie zvyklosti, najmä v okolí Nazaretu, jej vravím: „Žena (matka), ako sa to týka Mňa a teba? Na Mňa, ako pozvaného hosťa, ešte neprišiel rad, aby som sa staral o víno; Môj čas ešte nenadišiel!“ – (V tom čase a v tejto oblasti musel každý pozvaný hosť mužského pohlavia priniesť na svadbu dobrovoľný dar vína. Pritom sa ale musel dodržiavať určitý poriadok, podľa ktorého sa ako prvé malo skonzumovať víno od príbuzných, a až keď sa toto minulo, použilo sa, podľa hierarchie hostí, víno od nepokrvných pozvaných hostí.) Mária ale vedela, že všetky zásoby vína sa už minuli. Preto sa obrátila na Mňa, obzvlášť z toho dôvodu, že práve prišiel nový hosť a na jeho privítanie nezostala už ani kvapka vína, a tak odo Mňa žiadala, aby som preskočil obvyklé poradie. Lebo matka pri takýchto príležitostiach veľmi dbala na dodržiavanie starých dobrých zvyklostí. Aj keď som sa vtedy netváril príliš ochotne, ona Ma poznala a vedela, že jej želanie som nikdy nenechal nevyplnené. 10,11

(Ján 2:5) Jeho matka povedala sluhom: „Urobte to, čo vám povie!“

A v dôvere vo Mňa sa obrátila na obsluhujúcich a povedala im: „Čo vám môj syn povie, to urobte!“10,12

Toľko, čo sa týka histórie tohto verša druhej kapitoly. Vo vnútri tejto historickej udalosti, alebo, ako sa hovorí, v pozadí tejto histórie, sa ukazuje duchovný, a teda prorocký zmysel, ktorý sa ale dá, pokiaľ človek dokáže premýšľať, mimoriadne ľahko objaviť.10,13

Komu môže uniknúť do očí bijúca súvislosť medzi touto svadbou, ktorá sa uskutočnila tri dni po Mojom návrate z púšte Bethabara a Mojím zmŕtvychvstaním, ktoré sa udialo presne tri dni po Mojom ukrižovaní? 10,14

Touto svadbou bolo v prorockom duchu naznačené, čo sa Mi stane o tri roky, a v širšom zmysle tiež to, že po troch rokoch budem mať, isto a určite, so všetkými Mojimi vyznavačmi a pravými milovníkmi ako večný ženích ozajstnú svadbu pri ich zrodení do večného života!10,15

Vo všeobecnom praktickom zmysle poukazuje príbeh tejto svadby, ktorý sa odohral tri dni po Mojom návrate z púšte, pravdaže, tiež na tri stupne, ktorými každý človek musí prejsť, aby dosiahol znovuzrodenie ducha alebo večnú svadbu života vo veľkej Káne nebeskej Galiley.10,16

Tie tri stupne sú: najprv ovládnutie tela, potom očistenie duše živou vierou, ktorá sa ale musí osvedčiť ako živá cez diela lásky – inak je mŕtva –, a nakoniec vzkriesenie ducha z hrobu súdu, k čomu je vzkriesenie Lazara dané ako ten najlepšie zodpovedajúci obraz. Kto sa nad týmto vysvetlením trochu zamyslí, ľahko sa zorientuje vo všetkom, čo bude ďalej nasledovať. 10,17

Keď sme teraz rozvinuli duchovný význam príbehu tejto svadby, čo znamenala vo všeobecnosti, vrátime sa teraz k jej ďalšiemu priebehu a na jeho konci si prejdeme zodpovedajúce podobenstvá.10,18

11 – Zázrak s vínom na svadbe v Káne. Petrovo priznanie. Svedectvo Pána o Jeho poslaní.

(Ján 2:6) Bolo tam šesť kamenných džbánov na vodu, postavených v súlade so židovskými rituálmi o očisťovaní, každá na dve či tri miery.

Potom Mária povedala sluhom: „Urobte to, čo vám povie!“. Ja som sluhom povedal, aby tých šesť džbánov, ktoré boli určené Židom na očisťovanie – zvyk, ktorého sa Nazareťania a Kánanci už príliš nedržali, takže tam boli viac na parádu ako na reálne použitie – a ktoré pojali dve až tri miery, naplnili až po okraj vodou.11,1

(Ján 2:7) Ježiš povedal: „Naplňte džbány vodou!“ A oni ich naplnili až po okraj.

Sluhovia to urobili, ale najmä z toho dôvodu, aby sa novopríchodzí hostia mohli v súlade so starou zvyklosťou umyť a očistiť. – Prišiel hosť a bol usadený k stolu bez toho, aby si predtým umyl ruky. Keď si to sluhovia všimli, začali sa medzi sebou rozprávať: „Prečo sme museli tieto ťažké džbány napĺňať vodou? Tento hosť ich vôbec nepoužil a robili sme teda úplne zbytočnú prácu!“ – Na to im Ja poviem: „Prečo ste sa nepýtali skôr a až teraz šomrete kvôli tejto robote? Nepočuli ste, čo Mi povedala Mária, konkrétne, že hostia už nemajú žiadne víno? Hoci Môj čas ešte úplne nenadišiel, ani podľa obvyklého poriadku, ani duchovne, napriek tomu som – aby som odhalil slávu toho, o kom tvrdíte, že je váš Boh, hoci ho nepoznáte – premenil túto vodu na víno; a to nie za pomoci nejakej mágie, ale pomocou sily Božej.“11,2

(Ján 2:8) A Ježiš ďalej hovoril sluhom: „Teraz načrite a zaneste to šéfkuchárovi!“ A sluhovia to urobili.

„Naberte jeden pohár a zaneste ho šéfkuchárovi na ochutnávku, nech ho posúdi!“ Sluhovia, úplne ohromení z takej premeny vody, ihneď prinesú toto víno kuchárovi, aby ho ochutnal.11,3

(Ján 2:9) Keď šéfkuchár ochutnal víno, ktoré bolo predtým vodou, a rovnako ako sluhovia, nevedel, odkiaľ sa vzalo, zavolal ženícha.

Kuchár ale vyvaľuje oči a dá si hneď zavolať ženícha a hovorí mu: „Ty nevieš, aké má byť poradie?“11,4

(Ján 2:10) A hovorí mu: „Každý dáva najprv dobré víno a keď sú už hostia pripití, až potom horšie; ty si ale dobré víno zachoval až doteraz.“

„Nepodáva každý hosťom najprv dobré víno a potom, keď sú už trochu pripití a ich chuť je už otupená, to horšie? – Ty si to ale urobil presne naopak!“ 11,5

Ženích ale odvetil: „Rozprávaš tu ako slepý o farbách! Veď toto víno nebolo vylisované nikde na zemi, ale prišlo ako kedysi manna, z nebies, na náš stôl, a preto musí byť určite oveľa lepšie, ako hocijaké víno pochádzajúce zo Zeme!“11,6

Kuchár hovorí: „Máš ma za hlupáka alebo si ním sám?! Ako môže prísť z nebies víno na tvoj stôl?! To by musel za stolom sedieť sám Jehova alebo aspoň jeho služobník Mojžiš!“11,7

Ženích ale povedal: „Poď a sám sa o všetkom presvedč!“11,8

Kuchár ide hneď so ženíchom do jedálne a zbadá šesť džbánov plných toho najlepšieho vína. Keď sa tak presvedčí o zázraku, hovorí: „Pane, odpusť mi moje hriechy! Také niečo vie urobiť len Boh a Boh tu teda musí byť s nami! Niečo také nedokáže žiaden človek.“11,9

Teraz sa však víno ponúklo hosťom, a keď ho ochutnali, všetci vyhlasovali: „Takéto víno sa v našich krajoch nedorába! – Toto je naozaj nebeské víno! Ctite tých, ktorým Boh dal takúto moc!“11,10

Potom si pripili, Mne a novopríchodziemu hosťovi Tomášovi na zdravie a na privítanie.11,11

A všetci, ktorí boli na tejto svadbe, verili, že som nepochybne onen zasľúbený Mesiáš.11,12

Peter Mi ale v tajnosti povedal: „Pane, dovoľ mi zase od Teba odísť! – Ty si samotný Jehova, ako to vo svojich žalmoch o Tebe prorokoval Tvoj služobník Dávid; ja som ale len chudobný hriešnik, Teba úplne nehodný!“ 11,13

Ja mu hovorím: „Ak sa cítiš nehodný kráčať po Mojom boku, koho potom považuješ za hodného? Pochop, že som neprišiel kvôli silným, nech už sú kdekoľvek, ale prišiel som len k slabým a chorým. Pokiaľ je niekto zdravý, lekára určite nepotrebuje – len slabý a chorý potrebuje lekára. Môžeš teda pekne zostať pri Mne, lebo tvoje hriechy som ti už dávno odpustil, a ak zhrešíš aj po Mojom boku, odpustím ti aj to – lebo nie vo svojej sile, ale vo svojej slabosti; za to, že si Ma spoznal a už teraz si skalou vo viere, budeš učinený dokonalým, a to čisto vďaka milosti zhora!“11,14

Toto Moje vysvetlenie vyvolá v Petrových očiach slzy a s veľkým odhodlaním Mi hovorí: „Pane, – ak Ťa aj všetci opustia, ja Ťa nikdy neopustím, lebo Tvoje sväté slová sú Pravda a Život!“11,15

Po týchto slovách sa Peter zodvihne, vezme pohár a hovorí: „Požehnaný si, Izrael, a my sme trikrát požehnaní, lebo tu sme svedkami naplneného sľubu! Boh navštívil svoj ľud. Čomu bolo ťažké uveriť, to sa teraz naplnilo pred našimi očami! Teraz už nesmieme kričať z hlbín do výšin, lebo výšiny výšin zostúpili ku nám do hlbiny hlbín našej biedy! – Preto všetka sláva tomu, ktorý je medzi nami a svojou mocou a milosťou nám daroval toto víno, aby sme v Neho uverili a odteraz vzdávali slávu Bohu v Ňom!“ – Nato sa Peter napije a ostatní pijú s ním a hovoria: „To je pravý muž!“11,16

Ja ale potajomky poviem Petrovi: „Toto nevzišlo z tvojho tela, ale Otec, ktorý je vo Mne, to zjavil tvojmu duchu. Odteraz o tom ale pomlč. Raz ale príde čas, kedy by si mal kričať tak, aby ťa počul celý svet!“ – Potom medzi hosťami zavládlo ticho a vďaka tomuto skutku vo Mňa všetci uverili a videli vo Mne pravého Mesiáša, ktorý prišiel, aby ich oslobodil od všetkých nepriateľov.11,17

(Ján 2:11) Toto je prvé znamenie, ktoré Ježiš učinil, a stalo sa tak v Káne v Galilei a On tak zjavil svoju slávu. A jeho učeníci teraz v Neho pevne verili.

Toto bolo tiež prvé z mimoriadnych znamení, ktoré som pred očami mnohých vykonal na začiatku veľkého vykupiteľského diela a týmto znamením som ukázal, hoci v zahalenej podobe, veľké dielo, ktoré nasledovalo – ale to nikto z prítomných nepochopil. – Lebo ako Moje postenie sa v púšti poukazovalo na prenasledovanie zo strany svätyne v Jeruzaleme, a Jánov krst zase na Moje ukrižovanie, tak táto svadba predznamenala Moje zmŕtvychvstanie a toto znamenie bolo predobrazom znovuzrodenia ducha k večnému životu.11,18

Ako som zmenil vodu na víno, tak sa aj prirodzená zmyselnosť človeka premení slovom z Mojich úst v ducha – ak podľa neho bude žiť! 11,19

Ale každý jeden by mal vo svojom srdci nasledovať radu, ktorú dala Mária sluhom: „Urobte to, čo vám povie!“, potom aj Ja na každom jednom vykonám to, čo som vykonal v Káne v Galilei, teda pravé znamenie – a až z neho sa každému, kto žije podľa Môjho slova, podarí v sebe samom ľahšie rozpoznať znovuzrodenie ducha.11,20

12 – Pán so svojimi v Kafarnaume a jeho blízkosti. Izaiášov prísľub. Začiatok vyučovania Pána. Pán na Veľkú Noc v Jeruzaleme. Poznámky k vtedajšej Veľkej Noci.

(Ján 2:12) Potom zišiel On i jeho matka a bratia i učeníci do Kafarnaumu, kde ale dlho nepobudli.

Sedem dní po tejto svadbe som opustil Nazaret a išiel s Máriou, Mojimi piatimi bratmi (z ktorých dvaja patrili k Mojim učeníkom) a dovtedy povolanými učeníkmi dole do Kafarnaumu, čo bolo vtedy dosť významné obchodné mesto na hranici Zabulona a Naftali, a ležalo teda medzi týmito dvomi provinciami na Galilejskom mori [9], a to neďaleko od miesta, kde krstil Ján na opačnom brehu Jordánu v oblasti Bethabary – pokiaľ malo jeho často vyprahnuté koryto dostatok vody. 12,1

Tu by mohla vyvstať otázka, čo som vlastne hľadal v tomto meste, ktoré sa stalo už celkom pohanským. – Treba si len prečítať proroka Izaiáša 9,1 [10] a ďalej, kde stojí napísané: „Zem Zabulona a zem Naftaliho, na ceste moru za Jordánom a pohanská Galilea – tento ľud, ktorý kráčal v tmách, uvidel veľké svetlo, a nad všetkými, ktorí bývali v zemi v tieni smrti, zažiarilo mocné svetlo.“12,2

A keď to človek našiel v Izaiášovi a vie, že som musel Písmo naplniť od A po Z, ľahko pochopí, prečo som sa z Nazaretu vybral do Kafarnaumu. Navyše mali byť v tejto oblasti prijatí dvaja učeníci, Jakub a Ján, synovia Zebedeovi. Títo boli tiež rybári a lovili na Galilejskom mori, neďaleko od ústia Jordánu a tiež nie ďaleko od lovíšť Petra a Andreja, ktorí tiež mali na mori oprávnenie na rybolov.12,3

Keď boli prijatí aj títo učeníci a spoznali Ma cez Moje slovo a mocné svedectvo tých, ktorí boli so Mnou, začal som hneď riadne vyučovať ľudí a nabádať ich k pokániu, lebo sa priblížilo Božie Kráľovstvo. Išiel som do ich synagóg a tam som učil. Niektorí uverili, ale mnohí sa rozhnevali a chceli na Mňa vztiahnuť ruky a zhodiť Ma z útesu do mora. Ja som im ale unikol so všetkými, ktorí boli so Mnou, a navštívil som malé mestá na Galilejskom mori, ohlasoval som Kráľovstvo Božie a vyliečil veľa chorých. A chudobní a prostí ľudia Ma dobre prijali a viacerí z nich sa ku Mne pripojili a všade Ma nasledovali ako jahňatá svojho pastiera. 12,4

Takže v Kafarnaume som sa zdržal len krátky čas, keďže tam nebola takmer žiadna viera a lásky ešte menej; lebo toto mesto bolo miestom obchodu a kramárenia. Kde sa však derú obchod a kramárenie, tam sa viera a láska nadobro porúčajú. Kde ale tieto dve chýbajú, tam môžem robiť len málo alebo vôbec nič.12,5

(Ján 2:13) Blížila sa židovská Veľká Noc [11] a Ježiš odišiel hore do Jeruzalema.

Blížil sa ale sviatok židovskej Veľkej Noci, preto som so všetkými, ktorí boli so Mnou, išiel do Jeruzalema. Ale oslavu Veľkej Noci u pôvodných Židov si nesmieme predstavovať v čase, na ktorý teraz rôzne kresťanské spoločenstvá určujú čas podobného sviatku – niekedy dokonca už v mesiaci marec – ale skoro až o štvrť roka neskôr! Lebo pri Veľkej Noci sa vzdávala Jehovovi vďaka za prvú úrodu (žatvu), ktorá pozostávala z jačmeňa, raže a pšenice, a jedol sa nový chlieb, ktorý bol ale, podľa zákona, nekvasený a nikto v celej krajine nesmel v tom čase jesť kvasený chlieb.12,6

Sviatok nekvaseného chleba teda mohol prebehnúť až potom, ako sa novozožaté obilie dalo pomlieť na múku, nie ale v čase, keď sa obilie takpovediac ešte len zasieva. Je pravda, že v Judsku dozrie obilie o 14 až 20 dní skôr ako tu[12], ak je dobrý rok, ale pred koncom mája sa raž a pšenica žne len zriedka aj v Egypte, nie to v Judsku, kde je o poznanie chladnejšie ako v Egypte. 12,7

Bol tu ale čas nekvaseného chleba a ako už bolo uvedené, išiel som so všetkými, ktorí boli so Mnou, do hlavného mesta Židov, ktoré sa tiež nazývalo „Mesto Boha“, lebo názov Jeruzalem sa dá preložiť ako „Mesto Boha“.12,8

V tom čase ale prichádzalo do Jeruzalema veľa ľudí, tiež veľa pohanov, ktorí tam kupovali a predávali všemožný tovar, ako náradie, tkaniny, dobytok a ovocie rôzneho druhu, takže v tom čase už sviatok úplne stratil svoju posvätnú vážnosť a snaha o zisk nútila dokonca aj kňazstvo, aby nádvoria a vstupné haly na tento čas za značnú sumu prenajali obchodníkom, či už Židom alebo pohanom, takže takýto prenájom chrámu vyniesol vyše tisíc strieborných, čo bola v tej dobe ohromná suma a v porovnaní s dneškom činila viac ako stotisíc guldenov.[13] 12,9

V spomínanom čase som teda išiel hore do Jeruzalema. Bolo to za veľkňaza Kajfáša, ktorý vedel, ako zúročiť tento svoj titul, ktorý, pravdaže, veľmi dobre vynášal. Darilo sa mu to už viac ako rok, lebo dodržiavanie Mojžišových zákonov v tej dobe kleslo na úroveň najprázdnejšej ceremónie a, popravde, žiaden kňaz tomu neprikladal väčšiu dôležitosť ako snehu, ktorý napadol pred sto rokmi. Ale čo sa týka márnivých prázdnych ceremónií, ktorých účelom bolo chudobný ľud čo najviac ohlupovať, tieto dosahovali svoj vrchol.12,10

Kajfáš dokonca prenajal niektoré miesta vo vnútornej časti svätyne predajcom holubov a niekoľkým malým peňazomencom. Lebo títo malí peňazomenci držali malé mince, ako groše a statéry, a za určitý poplatok ich tým, ktorí takéto peniaze potrebovali, vymieňali za strieborniaky, rímske zlaté mince a rímske dobytčie peniaze (pecunia); lebo Rimania mali na nákup dobytka samostatné peniaze. Podľa toho, aké zviera bolo na minci vyrazené, musel človek dostať za takú mincu rovnaké zviera; samozrejme, za predpokladu, že zviera bolo na predaj. Za tieto dobytčie peniaze mohol človek u veľkých a malých peňazomencov dostať aj iné obeživo, ale poplatok tam bol vyšší ako pri iných druhoch peňazí.12,11

13 – Vyčistenie chrámu Pánom.

(Ján 2:14) A v chráme našiel predavačov volov, oviec a holubov, i peňazomencov tam sediacich.

Keď som po Mojom príchode do Jeruzalema našiel veci v takom stave, že ľudia sa už kvôli dobytku a jeho predavačom ani neodvážili vstúpiť do chrámu, lebo raz sa jeden alebo druhý vôl odtrhol, a pritom zranil ľudí a poškodil posvätené predmety, a keďže skoro každý človek, ktorý navštívil chrám, to tam často kvôli smradu a hluku nedokázal vydržať, pričom nezriedka prišiel o všetko, čo mal pri sebe, začala Ma všetka táto hanebnosť nakoniec poriadne dopaľovať. A Peter a Natanael Mi povedali: „Pane, minuli sa Ti už blesky a hromy?! Pozri sa tam! Chudobní ľudia plačú pred chrámom! Prišli zďaleka, aby vzdali Bohu úctu, ale kvôli volom a ovciam, ktorými je chrám prepchatý, sa ani nevedia dostať dovnútra! A mnohí, ktorí sa dnu a von z chrámu dostali len s veľkou námahou a rizikom, sa sťažujú, že ich tam úplne okradli, a takmer sa tam udusili od smradu! – Ach, toto je už naozaj priveľa, toto je veľmi zlé! – Takéto hrozné svinstvo sa musí zastaviť za každú cenu; lebo toto je už ďaleko za Sodomou a Gomorou!“13,1

Túto reč začul jeden cudzinec, starý Žid. Podišiel k nám a hovorí: „Drahí priatelia, to ani neviete všetko! Ja som pred tromi rokmi slúžil v chráme ako bežný sluha a zažil som tam veci, z ktorých človeku naskakujú zimomriavky!“13,2

Ja poviem: „Priateľu, nechaj si to pre seba, lebo Ja viem o všetkom, čo sa tam dialo. Ale buď si istý, že miera sa naplnila a dnes uvidíš, ako sa chrámom prevalí Božia moc a hnev. Vzdiaľte sa ale na chvíľu od brán svätyne, aby ste sa nezranili, keď Božia moc čoskoro poženie hriešnikov z chrámu. Po tomto sa už takéhoto hanobenia viac neodvážia.“13,3

Tento Žid sa potom vzdialil a velebil Boha, lebo po týchto slovách Ma považoval za proroka. Išiel k svojej skupine a vyrozprával im, čo odo Mňa počul; a táto skupina, pozostávajúca z asi sto ľudí, starých aj mladých, sa radovala a začala nahlas velebiť Boha za to, že opäť prebudil mocného proroka.13,4

(Ján 2:15) A urobil si z povrazov bič a všetkých ich vyhnal z chrámu, aj ovce a dobytok, a peňazomencom rozhádzal ich peniaze a poprevracal stoly.

Ja som ale povedal Petrovi: „Choď k tamtomu lanárovi, kúp od neho tri silné povrazy a dones ich sem!“ – Peter to hneď urobil a priniesol Mi tri silné povrazy, ktoré som rýchlo zaplietol, a zhotovil si tak silný bič. S týmto bičom v Mojej pravici som povedal všetkým, ktorí so Mnou boli, a Mojim učeníkom: „Poďte teraz so Mnou do chrámu a buďte Mojimi svedkami, lebo teraz sa má pred vašimi očami na Mne opäť dosvedčiť Božia moc a sláva.“ 13,5

Po týchto slovách som, prirodzene, išiel napred do chrámu, a ako som išiel, všetci sa predo Mnou rozostupovali, takže tí, ktorí išli za Mnou, mali voľný priechod, hoci zem bola, pravda, plná hnoja a smetí.13,6

V poslednej predsieni chrámu – kde na ľavej strane mali poprední obchodníci s volmi a ovcami vystavený na predaj svoj dobytok, zatiaľ čo pravú stranu zaberali cez všetky tri haly peňazomenci – som sa postavil na schody brány a hromovým hlasom som povedal: „Stojí napísané: Môj dom je domom modlitby, vy však z neho robíte lotrovský brloh! – Kto vám dal právo takto znesväcovať chrám Boží?!“13,7

Oni ale vykrikovali: „Naše právo sme si kúpili za drahé peniaze od veľkňaza a stojíme pod jeho ochranou a pod ochranou Ríma!“13,8

Ja hovorím: „Pod touto ochranou naozaj stojíte, ale Božia ruka stojí proti vám a vašim ochrancom. Kto vás vezme pred Ňou pod ochranu, keď sa napriahne proti vám a vašim ochrancom?!“13,9

Hovoria obchodníci a peňazomenci: „V chráme prebýva Boh a kňazi sú od Boha; môžu teda činiť niečo, čo je proti jeho vôli? – Koho oni ochraňujú, toho ochraňuje aj Boh!“13,10

Ja ale poviem veľmi silným hlasom: „Čo to tárate, bezbožníci? Kňazi síce sedia na stolci Mojžiša a Árona, ale už neslúžia Bohu, ale mamonu, diablovi slúžia, a ich právo a vaše právo sú právom diabla a nikdy právom Božím! Preto sa okamžite dvíhajte a vyprázdnite tieto haly, inak sa vám zle povodí!“13,11

Vtedy sa začali smiať a povedali: „Pozrite sa, ako tu machruje tento sprostý Nazareťan! – Vyhoďte ho už aj z chrámu!“ Potom sa zdvihli a chceli na Mňa vztiahnuť ruku.13,12

Tu som pozdvihol Moju pravicu s upleteným bičom a začal som ním nad ich hlavami s božskou mocou švihať. Koho bič zasiahol, toho okamžite zachvátila obrovská, takmer neznesiteľná bolesť; a platilo to aj pre dobytok. V okamihu povstal hrozný rev ľudí aj dobytka, a dobytok sa rozbehol a zvalcoval, čo mu stálo v ceste; a takisto ušli so strašnými výkrikmi bolesti aj predajcovia a kupujúci. Ja som ale prevrátil všetky stánky peňazomencov a rozhádzal im všetky peniaze, ktoré na nich boli, a Moji učeníci Mi pri tom pomáhali.13,13

(Ján 2:16) A tým, čo predávali holuby, povedal: „Odneste to odtiaľto! Nerobte z domu Môjho Otca tržnicu!“

Potom som vstúpil do chrámu, kde bolo ešte veľa obchodníkov s holubmi, s klietkami plnými holubov všetkých možných druhov, a čakali tam na kupcov. Keďže títo predajcovia boli zvyčajne chudobní ľudia a nejako zvlášť nebažili po zisku, a predaj holubov v chráme bol starou zvyklosťou, aj keď len na prvom nádvorí chrámu, týchto chudobných som len napomenul a povedal im: „Odneste to odtiaľto a nerobte z domu Môjho Otca tržnicu! Miesto na toto je na prvom nádvorí!“ – Títo chudobní sa bez ďalších rečí vzdialili a presunuli sa na prvé nádvorie. – Takýmto spôsobom prebehla očista chrámu. 13,14

(Ján 2:17) Vtedy si Jeho učeníci spomenuli, že stojí napísané: „Horlivosť za Tvoj dom Ma strávila.“

Ale toto čistenie vyvolalo veľký rozruch a učeníci sa tajne obávali, že teraz na nás kňazi zavolajú rímske stráže, aby nás zatkli ako buričov, a len ťažko sa vyhneme zodpovednosti a veľmi ponižujúcemu trestu; lebo stojí napísané: „Horlivosť za Tvoj dom Ma strávila.“13,15

Ja som im ale povedal: „Nerobte si starosti! Pozrite sa len do vstupných hál, ako sú sluhovia a kňazi vyťažení zbieraním rozhádzaných peňazí po peňazomencoch, aby si naplnili svoje vrecká! Budú sa nás síce kvôli poškodeným pýtať, z akej moci sme to urobili, ale potajomky im to takto vyhovuje; lebo tento čin im vyniesol 1000 mešcov zlata a striebra a veľké množstvo iných peňazí, ktoré ich pôvodným majiteľom už nikdy nevrátia. Teraz sú veľmi zaneprázdnení a nemajú čas volať nás na zodpovednosť, ani nie je pravdepodobné, že by nás kvôli tomu chceli žalovať. Rovnako tak poškodení, pre ktorých to bola poriadna lekcia, len tak ľahko nepodajú žalobu na Mňa. Buďte teda úplne pokojní.13,16

Horlivosť za Môj dom Ma síce pred nimi strávi, ale teraz ešte dlho nie! Nanajvýš sa Ma niektorý z tu prítomných Židov opýta, kto som a z akej moci som to učinil, a budú odo Mňa žiadať potvrdenie. Ja ale viem, že takto sa to musí udiať a pre nás z toho nevyplynie žiadne nebezpečenstvo. Aha, tam pri opone už postáva zopár takých, ktorí sa chystajú, aby sa Ma na to, kvôli vlastnému prospechu, vypytovali; a hneď aj dostanú patričnú odpoveď!“ 13,17

14 – Pánove prorocké slová o zborení chrámu a jeho znovupostavení za tri dni. Veľké svedectvo Pána o Židoch; títo žiadajú potvrdenie.

(Ján 2:18) Židia mu na to povedali: „Aké znamenie nám ukážeš, že môžeš činiť niečo také?“

Ako som takto prehováral k vystrašeným učeníkom, už ku Mne pristúpilo viacero Židov a hovorili Mi: „Teraz si učinil mocnú vec – ľudia aj dobytok sa pred tvojou rukou rozpŕchli ako plevy v búrke a nikto sa nevrátil, aby si pozbieral svoje rozhádzané peniaze! Kto si a aké znamenie (tým mysleli potvrdenie od cisára) nám môžeš ukázať, že také niečo môžeš robiť?! – Či nepoznáš oceľovú prísnosť zákonov, ktoré ťa môžu zničiť?!“14,1

(Ján 2:19) Ježiš im odpovedal: „Zbúrajte tento chrám a ja ho za tri dni postavím.“

Ja hovorím: „Keby som ich nepoznal a obával sa ich, neurobil by som to. – Vy ale odo Mňa žiadate úradné potvrdenie, a Ja vám hovorím, že nič také nemám. Zborte ale tento chrám a na tretí deň tu bude zase stáť!“ 14,2

(Ján 2:20) Nato Židia povedali: „Štyridsaťšesť rokov bolo treba na postavenie tohto chrámu a Ty to chceš sám urobiť za tri dni?!“

(Ján 2:21) Nevedeli ale, že hovoril o chráme Svojho tela.

Po tomto Mojom rozhodnom vyhlásení začali Židia vytriešťať oči a nejaký čas nevedeli, ako zareagovať. Až po chvíli došlo jednému z nich, že stavba chrámu si vyžiadala plných 46 rokov a poskytla nepretržitú prácu mnohým tisícom rúk; preto podišiel tento historicky podkutý Žid ku Mne a hovorí: „Mladý muž! Uvedomuješ si, akú sprostosť si teraz povedal? Pozri, celých 46 rokov bolo treba na stavbu tohto chrámu a mnoho tisíc rúk sa pri nej muselo poriadne činiť, a ty to chceš sám, bez pomoci, zvládnuť za tri dni?! Ach, ach, ach, pekné vysvedčenie si si vystavil; a to ešte v chráme, kde by človek mal rozprávať obzvlášť rozumne!14,3

Tvoj predošlí skutok nás veľmi prekvapil, a tak sme sa začali, ako najstarší z Jeruzalema, radiť, z akej moci si vykonal tento veľmi chvályhodný čin, či svetskej alebo prorockej. A preto sme sa na to pýtali aj teba. A keby si nám múdrou rečou, ktorej dobre rozumieme, povedal, že si Bohom prebudený prorok a činíš tak z moci Božej, boli by sme ti to uverili. Ty si nám ale namiesto múdrej reči dal, napriek všetkým očakávaniam, jednu ťažko popísateľnú, bezbožnú, vystatovačnú a tupú odpoveď, v ktorej nie je ani za mak pravdy, a teraz v tebe vidíme len človeka, ktorý sa prinajlepšom v nejakej pohanskej škole naučil trochu mágie a chce sa tu v meste Dávidovom predvádzať, pričom si platený Rímom alebo potajomky farizejmi, kňazmi a levitmi tu stojacimi – lebo tí mali dnes vďaka tvojmu magickému aktu vynikajúcu chrámovú žatvu! Je nám všetkým veľmi ľúto, že sme sa v tebe tak zmýlili.“14,4

Nato Ja poviem: „Mne je tiež z celého srdca ľúto, že som musel zistiť, akí ste strašne slepí a hluchí! Lebo ten, kto je slepý, nič nevidí, a ten, kto je hluchý a nemý, nič nepočuje! Urobil som pred vašimi očami znamenie, aké predo Mnou nik neurobil, hovorím tú najúplnejšiu pravdu, a vy aj tak tvrdíte, že som buď hlúpy, v pohanskej mágii vyučený táraj, ktorý sa chce predvádzať, alebo som platený čarodej Rimanov, či bezcharakterný žoldnier chrámových kňazov. Och, aká urážlivá predstava! – Pozrite sa, tam stojí celkom početný dav, ktorý Ma nasleduje z Galiley! Spoznali Ma, hoci vy hovoríte, že Galilejčania sú tí najhorší a najbezbožnejší z celého židovského národa. Títo Ma ale napriek tomu spoznali a nasledujú Ma; ako je teda možné, že vy Ma nepoznávate?“14,5

Židia povedia: „Tiež sme ťa chceli spoznať, a preto sme sa ťa vypytovali, lebo nie sme slepí, ani hluchí, ako sa domnievaš. Ty si nám ale dal takú odpoveď, na základe ktorej prirodzený rozum nemôže vyvodiť iný záver ako ten, ktorý sme ti povedali priamo do očí! My máme dobrú vôľu – prečo to, ak si skutočne prorok, nevidíš? Sme muži cti z Jeruzalema a sme zámožní. Ak by si bol skutočný prorok, mal by si sa pri nás dobre. Ty ale nie si žiaden prorok, ale len obyčajný čarodej, ktorý znesväcuje chrám viac ako tí, ktorých si odtiaľ vyhnal!“14,6

Ja im poviem: „Choďte sa teda porozprávať s tými, ktorí prišli so Mnou; oni vám povedia, kto som!“14,7

Židia teda idú za učeníkmi a vypytujú sa ich; tí ale hovoria to, čo o Mne počuli pri Jordáne – Jánovo svedectvo – a čo po Mojom boku videli a zažili. Priznali ale tiež, že nechápu to, čo som povedal Židom.14,8

(Ján 2:22) Keď potom vstal z mŕtvych, rozpomenuli sa Jeho učeníci, že toto povedal, a uverili Písmu i Slovu, ktoré povedal Ježiš.

Lebo oni sami to pochopili až po troch rokoch, ako následok Môjho zázračného zmŕtvychvstania, a vtedy porozumeli aj Písmu, ktoré toto o Mne predpovedalo.14,9

Keď sa Židia toto všetko dozvedia od učeníkov, prídu zase naspäť ku Mne a hovoria: „Z toho, čo sme sa teraz dozvedeli od týchto Tvojich veľmi úprimných ľudí, sa zdá, že si zjavne ten zasľúbený! – Svedectvo Jána, ktorého poznáme, veľmi hovorí pre Teba a nemenej Tvoje skutky; ale Tvoja reč je k tomu v priamom protiklade. – Ako môže byť Mesiáš Bohom v skutkoch a hlupákom v rečiach?! – Vysvetli nám to a my všetci Ťa prijmeme a budeme Ťa vo všetkom podporovať!“14,10

Ja hovorím: „Čo Mi chcete dať, čo ste predtým nedostali od Môjho Otca, ktorý je na nebesiach? Ak ste to ale dostali, prečo teraz rozprávate, akoby ste to nedostali?! Čo Mi chcete dať, čo by už nebolo Moje?! Lebo čo je Otcove, to je aj Moje; lebo Ja a Otec nie sme dvaja, ale iba Jeden! Hovorím vám: Okrem samotnej vôle nie je vaše nič; všetko ostatné je Moje. Dajte Mi vašu vôľu v úprimnej láske vašich sŕdc a verte, že Ja a Otec sme Jedno, a dali ste Mi všetko, čo od vás môžem žiadať!“14,11

Židia povedia: „Urob teda pred nami znamenie a my uveríme, že si tým Zasľúbeným!“14,12

Ja hovorím: „Načo chcete znamenie? Och, vy skazené plemeno! Či neviete, že znamenie nikoho neprebúdza, ale len súdi?! Ja som vás ale neprišiel súdiť, ale aby ste získali večný život, ak vo Mňa vo svojich srdciach veríte! Je pravda, že bude ešte veľa znamení a mnohé z nich uvidíte – no tieto vás nielenže neoživia, ale vás na dlhý čas usmrtia.“14,13

15 – Ďalší rozhovor medzi Pánom a Židmi. Pán odhalí ich nepekné myšlienky a zámery a odíde z chrámu.

(Ján 2:23) Keď bol cez veľkonočné sviatky v Jeruzaleme, mnohí uverili v Jeho meno, lebo videli znamenia, ktoré činil.

Hovorím vám: „Teraz je Veľká Noc a v tomto čase sa budem zdržiavať v Jeruzaleme. Choďte teda tam, kam pôjdem Ja, a uvidíte celú kopu pravých znamení! Uistite sa ale, že vás tieto znamenia nezabijú!“15,1

Po týchto slovách robili Židia veľké oči; Ja som ich ale opustil a vyšiel som s Mojimi učeníkmi von z chrámu. Židia Ma ale potajomky nasledovali – neodvážili sa ísť za Mnou otvorene, keďže som hovoril o zabíjaní Mojimi znameniami. Pod týmto si ale nepredstavovali zabitie duchovnej časti, ale zabitie tela, a oni boli, ako všetci boháči tejto Zeme, veľkými priateľmi pozemského života.15,2

Jeden z nich sa ale po odchode z chrámu ku Mne pripojil a povedal: „Majstre, ja som Ťa spoznal a chcem byť pri Tebe. Kde bývaš?“ 15,3

(Ján 2:24) Ježiš im ale neveril, lebo ich všetkých poznal.

(Ján 2:25) A nepotreboval, aby mu niekto svedčil o nejakom človeku, lebo on dobre vedel, čo bolo v ktorom človeku.

Ja som ale videl, že nie je úprimný a jeho zámer, zistiť, kde sa zdržiavam, nie je poctivý, preto som mu dal takú odpoveď, akú potom dostali ešte mnohí iní podobní špekulanti, vo forme známeho aforizmu: „Vtáky majú svoje hniezda, líšky svoje brlohy, ale Syn človeka nemá ani kameň, na ktorý by mohol zložiť Svoju hlavu a tu, v tomto meste už vôbec nie. Najprv ale choď a očisti svoje srdce, a naspäť sa vráť s úmyslom poctivým, nie zradným – potom uvidíme, ako po Mojom boku obstojíš!”15,4

On ale povedal: „Majstre, mýliš sa vo mne a v mojich priateľoch. Ak nemáš kde bývať, poď ku nám, a my Ťa aj s Tvojimi učeníkmi a ostatnými priateľmi ubytujeme a postaráme sa o vás tak dlho, ako budete chcieť!“15,5

Ja som ale dobre videl, že nemá čestné úmysly a povedal som: „Vám sa nedá dôverovať, lebo ste Herodesovi priatelia a spolu s ním bažíte po senzáciách, hlavne teda, ak ich môžete sledovať zadarmo. Do tohto mesta som ale neprišiel nato, aby som tu robil predstavenia pre herodiánov, ale aby som zvestoval, že sa priblížilo Kráľovstvo Božie, a máte preto činiť úprimné pokánie, aby ste sa na tomto Kráľovstve mohli podieľať! Vidíš, to je ten dôvod, prečo som teraz tu, a k tomu vaše ubytovanie nepotrebujem! Lebo kto prebýva v dome, nemôže z neho vyjsť inak ako cez dvere opatrené zámkom a hasprou, pomocou ktorých je možné z hosťa urobiť zajatca. Kto ale prebýva pod holým nebom, ten je slobodný a môže ísť, kam sa mu zachce!“ 15,6

Žid hovorí: „Ako nás môžeš takto urážať? Myslíš si azda, že nevieme nič o posvätnosti hosťovského práva? Ak Ťa pozveme ako hosťa a ako hosť vkročíš do nášho domu, si v dome ten najposvätnejší a beda tomu, kto by Ti ublížil! U nás sa hosťovské právo ctí a dodržiava nadovšetko. Keď je to v našich domoch takto zaužívané, ako to, že nás podozrievaš?“15,7

Ja hovorím: „Že to máte doma takto zaužívané, to veľmi dobre viem – ale poznám aj iné veci: Pokiaľ je hosť vo vašom dome, užíva si síce právo pohostinnosti, ale keď chce z domu odísť, pred dverami ho už čakajú najatí drábi a žoldnieri, hosťa zbalia a nasadia mu reťaze a okovy! Povedz, aj to patrí k starej pohostinnosti?!“15,8

Nato hovorí Žid, trochu zaskočený: „Kto môže s čistým svedomím tvrdiť niečo také o našich domoch?“15,9

Ja poviem: „Ten, kto o tom vie! Či nebol pred niekoľkými dňami takto odovzdaný do rúk súdu jeden človek?“15,10

Hovorí Žid, v ešte väčších rozpakoch: „Majster, kto Ti to povedal? Tak to bolo, ale povedz, či si to ten zločinec nezaslúžil?“15,11

Hovorím Ja: „U vás je zločinom mnoho vecí, ktoré u Boha, ani u Mňa, nie sú žiadnymi zločinmi! Lebo pred tvrdosťou vašich sŕdc sú zločinom mnohé veci, ku ktorým nedal Mojžiš žiaden zákon. To sú vaše ustanovenia a tie predo Mnou nerobia zo žiadneho človeka zločinca! Lebo vaše ustanovenia sú hriechom proti zákonom Mojžišovým – ako teda môže byť zločincom ten, kto sa previní voči vašim ustanoveniam, keď dodržiava Mojžišove zákony? Ó, hovorím vám: vy všetci ste plní zákernosti a hanebnej podlosti!“ 15,12

Hovorí Žid: „A to už ako? Mojžiš nám dal právo vo zvláštnych prípadoch ustanovovať zákony, a tak sú naše dobre premyslené ustanovenia rovnako dobré ako samotné Mojžišove zákony! Či nie je ten, kto ich nedbá, rovnako dobre zločincom ako ten, kto sa previnil voči zákonom priamo od Mojžiša?“ 15,13

Ja hovorím: „U vás áno, ale u Mňa nie! – Mojžiš prikázal, aby ste milovali a ctili svojich rodičov; vy ale hovoríte, a kňazi to dokonca prikazujú: Kto obetuje chrámu, pre toho je to lepšie, lebo sa tým z tohto zákona vykupuje. Keď k vám ale teraz príde nejaký človek a povie vám: Ste popierači Boha a odporní klamári, lebo kvôli svojej chamtivosti rušíte zákon Mojžišov a namiesto neho dávate zákon iný, ktorým len sužujete úbohé ľudstvo! – aha, tak sa ten človek voči vám previnil a vy ste ho vo dverách vydali do rúk súdu. Povedz, tiež si to ten ctihodný človek zaslúžil alebo ste skôr vy pred Mojžišom omnoho väčší zločinci?“15,14

Tu sa už Žid rozhorčil a odišiel odtiaľ za svojimi druhmi, ktorým vyrozprával všetko, čo odo Mňa počul. Títo ale krútili hlavami a hovorili: „Zvláštne! Ako to ten človek môže vedieť?“ – Ja som ale opustil to miesto a odobral sa so Svojimi do jedného malého hostinca mimo mesta a zostal som tam niekoľko dní.15,15

16 – Duchovný význam vyčistenia chrámu.

Ako je to tu vyobrazené, to samozrejme nie je nejaký podrobný historický opis priebehu oboch tých udalostí opísaných v druhej kapitole, lebo tu a tam sa prihodilo ešte mnoho vecí, ktoré kvôli ich malému významu netreba popisovať – po prvé by to spôsobilo úplne zbytočné predĺženie celého diela a po druhé by samotná vec nepriniesla žiadnu pridanú hodnotu alebo hlbšie porozumenie. Zostáva už len celkom v krátkosti vysvetliť duchovný význam druhej udalosti a túto druhú kapitolu môžeme považovať za uzavretú, keďže pred oči čitateľov a poslucháčov stavia len dve hlavné, v sebe uzavreté udalosti.16,1

K prvej udalosti v Káne v Galilei bol už duchovný význam podaný, budeme sa teda zaoberať už len duchovným významom druhej udalosti, ktorý je nasledujúci:16,2

Chrám predstavuje človeka v jeho prirodzenej svetskej sfére. Ale v chráme sa, rovnako ako v človeku, nachádza veľsvätyňa. Preto by ale aj vonkajšia časť chrámu mala byť posvätená a udržiavaná v čistote, aby tak to najvnútornejšie, veľsvätyňa – ako chrámu tak aj človeka – nebola znesvätená!16,3

Je pravda, že veľsvätyňa chrámu je zahalená ťažkou oponou, a len sám veľkňaz smie do nej vstupovať, a aj to len v určitý čas. Ale opona, ako aj zriedka povolená návšteva veľsvätyne, je ochranou proti jej znesväteniu. Lebo ak niekto zhreší svojím telom, poškvrňuje nielen telo, ale aj svoju dušu a cez ňu aj svojho ducha, ktorý v človeku predstavuje to najvnútornejšie a najposvätnejšie, a skutočne tým aj je. V človeku je táto veľsvätyňa, ako zodpovedajúca rovnaká časť chrámu, postavená hlboko za ťažkou oponou a jedine láska k Bohu, ktorá je tým najpravejším veľkňazom v každom človeku, smie beztrestne vstúpiť do tejto veľsvätyne, aby prenikla dovnútra a odhrnula ťažkú oponu. Ak sa ale tento jediný veľkňaz v človeku stane sám nečistým tým, že sa púta k nečistým svetským veciam a je s nimi zajedno, ako potom zostane veľsvätyňa nepoškvrnená, ak do nej vstupuje takýto nečistý veľkňaz?!16,4

Keď je v chráme, rovnako ako v človeku, všetko znečistené, človek to už nemôže vyčistiť, lebo ak je metla plná blata a špiny, ako sa hodí na upratovanie miestnosti?! Tam musím, žiaľ, Ja priložiť ruku k dielu a chrám vyčistiť násilím, cez kadejaké bolestivé veci, ako rôzne choroby a iné zdanlivé nešťastia, aby sa tak chrám vyčistil.16,5

„Predajcovia“ a „kupujúci“ sú nízke, nečisté telesné túžby v ľuďoch. Dobytok ponúkaný na predaj predstavuje najnižší stupeň zvieracej zmyselnosti a súčasne z nej vyplývajúcu veľkú hlúposť a slepotu duše, ktorej láska sa podobá láske vola, ktorému chýba dokonca aj zmyselná láska k počatiu a sexualite, a ktorý prežíva len pažravú lásku polypa, a jeho poznanie je rovnaké ako známa inteligencia ovce!16,6

Čo potom znamenajú peňazomenci a ich obchodné transakcie? – Tieto predstavujú a poukazujú na všetko v človeku, čo vychádza zo sebalásky, ktorá sa stala celkom zvieracou – lebo zviera má rado len samo seba a jeden vlk zožerie druhého, ak pocíti hlad. Títo „peňazomenci“ alebo takáto zvieracia sebaláska musí byť rovnako z človeka vyhnaná bolestivým násilím a všetko, čo túto lásku oživuje, musí byť prevrhnuté a rozvrátené. 16,7

Áno, ale prečo nie úplne zničené? – Ani takáto láska nesmie byť pripravená o slobodu, lebo ušľachtilé semeno alebo pšenica najlepšie vzíde a prinesie bohatú úrodu na poli pohnojenom zvieracími výkalmi. Ak by však hnojivo bolo poľu úplne odňaté, aby sa tak úplne vyčistilo od všetkej špiny, darilo by sa ušľachtilej pšenici zle a úroda by bola len veľmi slabá. 16,8

Hnoj, ktorý sa na začiatku navozí na pole v kopách, musí byť rozhádzaný a rozptýlený po poli, aby tak poľu dobre poslúžil; ak by bol ale ponechaný vo veľkých kopách, všetko, na čom leží, by udusil a ostatné časti poľa by z neho nemali žiaden úžitok.16,9

V tom spočíva zodpovedajúci zmysel vyčistenia chrámu spomenutý v evanjeliu, a preto som peniaze peňozomencom len rozhádzal a úplne ich nezničil, hoci by to bolo pre Mňa úplne ľahké.16,10

Čo ale znamenajú predajcovia holubov vo vnútri chrámu, ktorí tiež museli odísť a vrátiť sa na svoje staré miesta, ktoré im boli pôvodne určené? 16,11

Tým sa majú rozumieť vonkajšie cnosti zahŕňajúce rôzne ceremónie, slušnosť, zdvorilosť, zvyklosti atď. v čisto svetskom vzťahu, ktoré chce ale slepota ľudí povýšiť na úroveň vnútorných životných hodnôt a v nich ukotviť pravý život človeka.16,12

Holub je vzdušný tvor, a keďže sa v Oriente často používal ako posol, obzvlášť vo veciach lásky, a z toho dôvodu, v zodpovedajúcej súvislosti, už u starých Egypťanov ako hieroglyf označujúci jemný a nežný rozhovor, v chráme tak slúžil ako symbol takého rozhovoru a bol obvyklým zodpovedajúcim symbolickým obetným zvieraťom, ktoré zvyčajne mladý pár priniesol do chrámu ako obetu pri narodení prvého dieťaťa na znak toho, že sa oslobodili od takýchto vonkajších posolstiev, komplimentov a ceremoniálnych ozdôb, a vstúpili teraz do pravej vnútornej životodarnej lásky.16,13

Ale v súlade so všeobecným poriadkom patrí vonkajšie na vonkajšie miesto – preto sa kôra nikdy nesmie nachádzať v jadre stromu, keďže je sama o sebe niečím celkom mŕtvym, ale všetko, čo patrí ku kôre, sa v kôre musí aj uchovávať. Z kôry má ale strom veľký úžitok, pokiaľ sa nachádza na svojom mieste a v správnej miere. Pokiaľ by ale niekto chcel presunúť kôru do jadra stromu, pričom by jadro najskôr odstránil, strom by čoskoro zoschol a umrel.16,14

A na znamenie toho, že ľudia by zo všetkých vonkajších cností nemali robiť veci týkajúce sa vnútorného života, čím by sa z ušľachtilého človeka stala len rozprávajúca bábka (tržnica), boli z chrámu, akurát trochu šetrnejšie, vyhostení a na svoje patričné miesto odkázaní aj títo predajcovia holubov, ktorí v širšom zmysle predstavujú všetky vonkajšie veci a v užšom zmysle všetkých tých, ktorí sa tieto vonkajšie veci usilujú pozdvihnúť na úroveň vnútorných životných hodnôt.16,15

Takýto je teda duchovný význam popísaného vyčistenia chrámu. A zo správnej a nemennej paralely medzi človekom a chrámom sa dá tiež pochopiť, že takto jednať a hovoriť nemôže človek, ale len Boh ako večná múdrosť, ktorá všetko vidí a vie.16,16

Ale prečo Pán po takomto vyčistení už nezostáva v chráme?16,17

Lebo len On sám vie, v akom stave musí byť vnútro človeka, aby sa v človeku mohol zabývať natrvalo. Zároveň človeku nesmie byť po takomto zametaní vzatá sloboda, inak by sa z neho stala bábka.16,18

Pán sa teda ešte nesmie zveriť takémuto násilím vyčistenému vnútornému človeku, lebo len On sám vie, čo je treba k plnému dokončeniu vnútorného človeka. Preto Zametač z chrámu opäť odchádza a vkĺzne do vnútra človeka akoby náhodou zvonku a nevyhovie žiadosti človeka, aby zostal pri ňom a v ňom, a podporoval ho tak v lenivosti, ale práve človek sa musí opäť prebudiť k plne samostatnej aktivite a až cez ňu sa stať dokonalým človekom, ako je to aj priblížené v nasledujúcej kapitole.16,19

17 – Pán v hostinci pred mestom. Rozhovory s boháčmi prichádzajúcimi v noci.

(Ján 3:1) Ale medzi farizejmi bol človek menom Nikodém, popredný muž u Židov.

Že som sa po vyčistení chrámu so všetkými, ktorí Ma nasledovali, zdržiaval v malom hostinci mimo mesta, bolo už spomenuté v predchádzajúcej kapitole. Ale každý by sa teraz mohol pýtať:17,1

„Čo si tam robil, Pane? Hádam si tam celý ten čas, skoro osem dní, len tak nezaháľal?“17,2

Tu Ja hovorím: Celkom určite nie! Lebo z mesta za Mnou chodilo, takpovediac dňom i nocou, množstvo ľudí zo všetkých tried. Chudobní prichádzali obyčajne cez deň; veľkí, vznešení a bohatí ale zvyčajne v noci, lebo nechceli pred seberovnými vyzerať slabí a strápňovať sa pred nimi. 17,3

Keďže ich ale k zoznámeniu so Mnou hnala sčasti zvedavosť a sčasti dôverčivé tušenie, že by som predsa len mohol byť Mesiášom, chodili Ma navštevovať v noci, čo zvyčajne končilo veľkým roztrpčením; lebo týmto vznešeným, veľkým a bohatým vôbec nevoňalo, že som s nimi ani náhodou nejednal tak pekne ako s mnohými chudobnými, ktorí si Moju dobrotu a priateľskosť nevedeli vynachváliť.17,4

U chudobných som tiež ako lekár vykonal veľa zázrakov: oslobodil posadnutých od duchov, ktorí ich sužovali, učinil chromých chodiacimi, postihnutých dnou rovnými, malomocných čistými, hluchých počujúcimi a hovoriacimi, slepých vidiacimi, a to všetko väčšinou cez Slovo. 17,5

Tí, čo za Mnou chodili cez noc, o tom dobre vedeli, a žiadali odo Mňa podobné znamenia, na čo som pred nimi vždy poznamenal: „Deň má dvanásť hodín a noc tiež dvanásť. Deň je určený na prácu, ale noc na odpočinok. Kto pracuje cez deň, ten do ničoho nenarazí, kto ale pracuje v noci, ten narazí ľahko, lebo nevidí, kam ukladá nohu.“17,6

Viacerí sa Ma pýtali, z akej moci a sily robím tieto zázraky. Odpoveď bola takáto celkom krátka: „Z Mojej nanajvýš vlastnej, a nepotrebujem k tomu pomoc žiadneho človeka!“17,7

Ďalej sa Ma pýtali, prečo sa radšej neubytujem v meste, keďže k takým veľkým činom náleží veľké miesto, nie nejaká posledná dedinka, ktorá sa síce nachádza v blízkosti veľkého svetového mesta, no zostáva ním úplne nepovšimnutá.17,8

Na to som opäť povedal: „Nezostanem v meste, kde pred bránami jeho domýšľavých obyvateľov držia stráž vojaci a dovnútra vpustia len vznešene vyzerajúcich, chudákov ale bez milosti vyženú, a kde človeka, ktorý vyzerá ako cudzinec a nie je odetý dostatočne honosne, na každej ulici najmenej sedemkrát zastavia a vypytujú sa ho, kto je, odkiaľ je a čo tam robí. Navyše, milujem len to, čo je pred svetom malé a svet tým pohŕda, lebo stojí napísané: Čo je pred svetom veľké, je pred Bohom odporné!“ 17,9

A oni sa pýtali a hovorili: „Či nie je chrám, v ktorom prebýva Jehova, veľký a nádherný?“ – Hovorím Ja: „Mal by tam prebývať, ale keďže ste chrám znesvätili, opustil ho a už tam neprebýva; a Mojžišova archa je prázdna a mŕtva!“17,10

Hovoria noční návštevníci: „Čo to tu splietaš za hriešne nezmysly? Či nevieš, čo povedal Boh Dávidovi a Šalamúnovi? Môže sa to, čo Boh povedal, vôbec stať nepravdou? Kto si Ty, že sa odvážiš hovoriť pred nami takéto veci?!“17,11

Hovorím Ja: „Ako mám sám v sebe a zo seba moc a silu čisto Mojou Vôľou a Mojím Slovom vyliečiť všetkých chorých, ktorí ku Mne prichádzajú, rovnako tak mám moc, silu a plné právo rozprávať pred vami takéto veci o chráme, a ešte raz vám hovorím, že teraz je aj váš chrám Bohu odporný!“ 17,12

Tu niektorí začali šomrať, ale iní hovorili: „Toto je zjavne prorok; a títo sa o chráme vždy vyjadrovali nepriaznivo! Nechajme ho tak!“ A títo noční návštevníci zase odišli.17,13

18 – Nikodém v noci navštívi Pána. Jeho otázka na prichádzajúce Kráľovstvo Božie. Pánova zastretá odpoveď o znovuzrodení ducha. Nikodémove slabé porozumenie.

Ale v predposlednú noc Môjho pobytu v blízkosti Jeruzalema Ma v noci prišiel navštíviť istý Nikodém, lebo to bol v Jeruzaleme tiež vysokopostavený človek, ale v prvom rade farizej – čo bolo, čo sa týka úradu, hodnosti a prestíže podobné, ako je teraz kardinál v Ríme – a v druhom rade bol ako najbohatší občan Jeruzalema tiež predstaveným Židov v tomto meste; bol najvyšším primátorom celého mesta, ustanovený k tomu Rímom.18,1

(Ján 3:2) On prišiel v noci k Ježišovi a povedal mu: „Majster, vieme, že si učiteľ (prorok), ktorý prišiel od Boha, lebo nikto nemôže robiť také znamenia, aké robíš ty, ak s ním nie je Boh.“

Tento, v občianskom pohľade šéf Jeruzalema, prišiel za Mnou tiež v noci a hneď Mi povedal: „Majster! Odpusť Mi, že za Tebou prichádzam tak neskoro v noci a ruším Tvoj pokoj, dopočul som sa ale, že už zajtra odchádzaš z tohto kraja, nemohol som teda nevzdať Ti patričnú úctu. Lebo ja a viacerí z môjho úradu teraz, po zhliadnutí Tvojich činov, vieme, že si k nám prišiel ako pravý, Bohom poslaný prorok! Lebo znamenia, aké Ty činíš, nedokáže robiť nik, pokiaľ s ním nie je Jehova! Keďže si zjavne prorokom, musíš vidieť, ako sme na tom veľmi zle, no Tvoji predchodcovia nám sľúbili Božie Kráľovstvo, tak mi prosím povedz, kedy toto príde, a ak príde, čo má človek robiť, aby sa do neho dostal?“18,2

(Ján 3:3) Ježiš mu odpovedal: „Veru, veru, hovorím ti: Ak sa niekto nenarodí znova, nemôže uzrieť Božie kráľovstvo.“

Na túto Nikodémovu otázku som odpovedal podobne stručne, ako je to uvedené vo verši, konkrétne: „Veru, veru, hovorím ti: Ak sa niekto nenarodí znova, nemôže uzrieť Božie Kráľovstvo, a už vôbec do neho vkročiť!“, čo značí asi toľko ako: „Pokiaľ svojho ducha neprebudíš cestou, ktorú ti ukazujem Mojím učením a skutkami, nedokážeš ani len rozpoznať božský život Môjho Slova, nie to ešte preniknúť do jeho životodarných hĺbok!“18,3

Že inak čestný Nikodém, ako sa ukáže ďalej, tieto Moje slová nepochopil – a hneď sa na ňom aj ukázalo, že to božsky živé Môjho Slova človek zďaleka nedokáže zachytiť, pokiaľ nie je prebudeného ducha – ukazuje jasne a zreteľne nasledujúci verš, podľa ktorého sa Ma Nikodém, celkom ohromený z takejto Mojej reči, pýta a hovorí:18,4

(Ján 3:4) Nikodém mu povedal: „Ako sa človek môže znovu narodiť, keď je už starý? Či môže druhý raz vojsť do lona svojej matky a ešte raz sa narodiť?“

„Ale, drahý majster, aké čudesné veci to počujú moje uši? Ako sa môže človek ešte raz narodiť? Môže človek, ktorý vyrástol, zostarel a je už nepružný, znovu vstúpiť cez úzku bránu lona svojej matky, aby sa odtiaľ mohol po druhý raz narodiť?! Pozri, majstre, veď to je úplne nemožná vec! Buď nevieš o prichádzajúcom Božom Kráľovstve nič, alebo aspoň nič pravdivé, alebo o tom vieš, ale nechceš mi o tom povedať zo strachu, že by som Ťa mohol uvrhnúť do väzenia. Och, s tým sa nemusíš trápiť, lebo ja som ešte nikoho neobral o slobodu, iba ak by to bol vrah alebo veľký zlodej. – Ty si ale veľký dobrodinec chudobného ľudstva a vyliečil si už snáď všetkých chorých Jeruzalema, zázračnou silou Boha v Tebe spočívajúcou, prečo by som Ti teda mal škodiť?18,5

Ale ver mi, drahý majstre, ja to myslím naozaj vážne ohľadom prichádzajúceho Božieho Kráľovstva! Preto, ak o tom vieš niečo bližšie, povedz mi o tom spôsobom, ktorému dokážem porozumieť! Podaj nebeské nebeskými a pozemské pozemskými slovami, ale v zrozumiteľných obrazoch, inak mi Tvoje učenie bude rovnako dobré ako starobylé egyptské hieroglyfy, ktoré nedokážem čítať a už vôbec im rozumieť. Zo svojich výpočtov naisto viem, že Božie Kráľovstvo už musí byť tu, len ešte neviem, kde a ako sa doň človek môže dostať a byť do neho prijatý. Túto otázku by som chcel mať od Teba zrozumiteľne a jasne zodpovedanú.“18,6

(Ján 3:5) Ježiš odpovedal: „Veru, veru, hovorím ti: Ak sa niekto nenarodí z vody a z Ducha, nemôže vojsť do Božieho kráľovstva.“

Na túto zopakovanú otázku som dal Nikodémovi presne takú odpoveď, ako je uvedená v 5. verši. Od prvej odpovede sa líši len v tom, že je tu presnejšie definované, odkiaľ presne sa to má človek znovu narodiť, aby mohol vojsť do Kráľovstva Božieho, konkrétne z vody a z Ducha, čo znamená toľko ako:18,7

Duša sa musí očistiť vodou pokory a sebazapierania (lebo voda je prastarým symbolom pokory – nechá so sebou robiť čokoľvek, všetkému je pripravená slúžiť, pre seba hľadá to najnižšie postavenie na Zemi a pred výšinami uteká) a až potom Duchom Pravdy, ktorého nečistá duša nedokáže prijať, lebo nečistá duša je ako noc, zatiaľ čo Pravda je ako slnko plné svetla, ktoré okolo seba šíri deň.18,8

Toho, kto do svojej pokorou očistenej duše prijme Pravdu a skutočne ju ako takú spozná, preto takáto Pravda v Duchu oslobodzuje a táto sloboda Ducha, alebo vojdenie Ducha do takejto slobody, je potom skutočným vkročením Ducha do Kráľovstva Božieho.18,9

Takéto vysvetlenie som, pravda, Nikodémovi nedal, a to kvôli tomu, že vo svojej sfére poznania by mu bol porozumel ešte menej ako stručnému zahalenému základnému princípu. Preto sa Ma ďalej pýtal, ako sa tomu má rozumieť.18,10

19 – Pokračovanie rozhovoru s Nikodémom. Ľudské bytie. O mystériu Ducha. Podobenstvo o novom víne ako obraz duchovne nedozretej duše.

(Ján 3:6) „Čo sa zrodí z tela, je telo, a čo sa zrodí z Ducha, je Duch.“

Ale Ja som mu dal odpoveď, aká je uvedená v 6. verši, konkrétne: „Nečuduj sa, že sa s Tebou rozprávam takto! Lebo vedz, že čo pochádza z tela, je zase len telo, teda mŕtva hmota alebo úplne vonkajší záhal života; čo ale pochádza z Ducha, to je rovnako Duch, teda večný Život a Pravda sama v sebe!“19,1

Ale Nikodémovi to stále nie je jasné. Krčí plecami a čoraz viac sa čuduje, ani nie tak veci samotnej, ako skôr tomu, že on ako najmúdrejší farizej, znalý celého Písma, nedokáže pochopiť tieto slová – lebo na svojej múdrosti si veľmi zakladal, a do stavu predstaveného Židov bol povýšený práve vďaka tejto svojej veľkej múdrosti.19,2

Preto ho to o to viac prekvapilo, že teraz vo Mne, celkom neočakávane, objavil majstra, ktorý mu na rozlúsknutie ponúkol dosť zvláštne orechy múdrosti! Keďže sa v tom vôbec nedokázal vyznať, pýtal sa Ma znovu: „A tomuto sa má zase ako rozumieť? Môže Duch otehotnieť a porodiť niečo seberovné?“19,3

(Ján 3:7) „Nečuduj sa, že som ti povedal: 'Musíte sa znovu narodiť!'”

Hovorím mu: „Už som ti hovoril, že by si sa nemal tak čudovať, keď som ti povedal: Vy všetci sa musíte znovuzrodiť!“19,4

(Ján 3:8) „Vietor veje, kam chce – ty počuješ jeho šum, ale nevieš, odkiaľ prichádza a kam ide. Tak je to s každým, kto sa narodil z Ducha.”

„Pozri sa na vietor – ten veje, kam chce a ty počuješ jeho šum, ale aj tak nevieš, odkiaľ pôvodne prichádza; a tak isto je to s každým, kto prichádza z Ducha a rozpráva sa s tebou. Ty ho síce dobre počuješ, aj vidíš, ale keď k tebe prehovára duchovným spôsobom, nechápeš to a nerozumieš, odkiaľ to má, čo tým chce povedať a na čo poukazuje. Keďže si ale poctivý mudrc, bude ti v pravý čas dané, aby si chápal a rozumel takýmto veciam.“ 19,5

(Ján 3:9) Na to mu Nikodém odpovedal a opýtal sa: 'Majster, ako sa to môže stať?'

Tu Nikodém pochybovačne potriasa hlavou a po chvíli hovorí: „Potom by som sa chcel od Teba dozvedieť, ako sa niečo také môže stať! Lebo, čo viem a chápem, to viem a chápem vo svojom tele. Keď mi ale bude telo vzaté, potom už sotva budem čokoľvek chápať alebo rozumieť! – Ako... ako sa ako telo stanem duchom a ako potom môj duch pojme do seba iného ducha, a potom sa nanovo narodí? – Ako... ako sa to môže stať?“19,6

(Ján 3:10) Ježiš mu na to povedal: „Veď ty si majster v Izraeli a toto nevieš?“

Hovorím mu: „Ale veď ty si najmúdrejší majster v Izraeli a toto nedokážeš pochopiť?! – Keď tomu nerozumieš ty, ako majster Písma, čo potom bude s mnohými inými, ktorí vedia z Písma ledva toľko, že niekedy existovali nejaký Abrahám, Izák a Jakob?“19,7

(Ján 3:11) „Veru, veru, hovorím ti: My (Duchovní) hovoríme (úplne prirodzene), čo vieme a dosvedčujeme, čo sme videli, vy ale nechcete (rozumieť a) prijať naše svedectvo.“

„Veru, veru, ver Mi! My, teda Ja a Moji učeníci, ktorí sme prišli z Ducha, s tebou hovoríme nie azda čisto duchovne, ale úplne normálne, a v prirodzených obrazoch tejto Zeme ohlasujeme, čo vieme a čo sme videli v Duchu; ty to ale nedokážeš pochopiť!“19,8

(Ján 3:12) „Ak nedokážete veriť (prijímať), keď vám hovorím o pozemských veciach, akože uveríte, keby som s vami chcel hovoriť o veciach nebeských?“

„Ak ale nedokážete porozumieť niečomu takému ľahkému v pochopiteľnej reči, keď sa s vami úplne pozemským spôsobom rozprávam o duchovných veciach, čím sa tieto veci stávajú akoby pozemskými vecami, chcel by som len vedieť, čo na to vaša viera, ak by som sa s vami chcel rozprávať o nebeských veciach čisto nebeským spôsobom!“19,9

Hovorím ti: „Len duch, ktorý je sám zo seba a v sebe Duchom, vie čo je duch, a čo jeho život! Telo je ale len vonkajšou kôrou a o Duchu nevie nič, iba ak by sa Duch tomuto obalu, kôre, odhalil. Tvoj duch je ale ešte príliš obmedzený a zastretý telom, a telo o ňom nič nevie. Ako som už ale povedal, príde čas, keď sa tvoj duch oslobodí – potom naše svedectvo pochopíš a prijmeš ho!“19,10

Hovorí Nikodém: „Drahý majster, Ty najmúdrejší z múdrych! Ó, povedz mi jasne, kedy, kedy tento túžobne očakávaný čas príde?“19,11

Na to som mu odpovedal: „Priateľ môj, aby som ti mohol udať čas, deň a hodinu, na to ešte nie si dosť zrelý! Pozri, kým mladé víno poriadne nevykvasilo, zostáva mútne a ak ho naleješ do krištáľového pohára a tento podržíš proti slnku, ani to najsilnejšie svetlo cez také zamútené víno nedokáže preniknúť – a práve tak je to aj s ľuďmi. Kým človek nie je správne vykvasený a proces kvasenia z neho neodstránil všetko nečisté, nedokáže svetlo nebies preniknúť cez jeho bytosť. Teraz ti ale niečo poviem – ak tomu porozumieš, budeš mať jasno aj ohľadom času! Tak počúvaj.“ 19,12

20 – Ďalšie tri významné verše, ktorým Nikodém nerozumie. Pán o vyzdvihnutí Syna Človeka.

(Ján 3:13) „A nikto nevystúpi na nebesia, len Ten, kto zostúpil z nebies, totiž Syn človeka, ktorý je stále na nebesiach.

(Ján 3:14) A ako Mojžiš vyzdvihol hada na púšti, tak musí byť vyzdvihnutý aj Syn človeka, (Ján 3:15) aby všetci, ktorí v Neho veria, neboli stratení, ale získali večný život!“

(Pán:) „A nikto nevystúpi na nebesia, len Ten, kto zostúpil z nebies, totiž Syn človeka, ktorý je stále na nebesiach. A ako Mojžiš vyzdvihol hada na púšti, tak musí byť vyzdvihnutý aj Syn človeka, aby všetci, ktorí v Neho veria, neboli stratení, ale získali večný život! Povedz Mi, rozumieš tomu?“ 20,1

Hovorí Nikodém: „Drahý Majster! Ako by som mal, ako by som mohol?! V Tebe je svojský druh múdrosti a ako som už raz poznamenal, ľahšie by som dokázal čítať staré egyptské hieroglyfy, ako pochopil Tvoju múdrosť! Musím Ti otvorene povedať, že keby som k Tebe nebol pripútaný Tvojimi mocnými činmi, musel by som Ťa považovať za hlupáka alebo vtipkára – lebo Tvojím spôsobom ešte žiaden rozumný človek nehovoril! Ale Tvoje skutky ukazujú, že si k nám prišiel ako učiteľ zoslaný Bohom a musí byť v Tebe prítomná plná moc božskej moci a múdrosti, bez ktorých nikto nedokáže vykonať takéto veci!20,2

Kde je ale čisto božské jedno, tam musí byť čisto božské aj druhé. Tvoje skutky, drahý Majster, sú božské, preto musí byť božské aj Tvoje učenie o Kráľovstve Božom na Zemi, či už ho chápem alebo nie! Keď sa ale trochu svetsky zamyslím nad tézou, že 'nikto nevystúpi na nebesia, len Ten, kto zostúpil z nebies, totiž Syn človeka, ktorý je stále na nebesiach' – tak som úplne stratený! Drahý Majster, od čias Henocha a Eliáša nemal nikto také šťastie, aby mohol viditeľne odísť do neba – možno Ty budeš tretí?! A ak by si aj Ty bol tretím, k čomu to bude všetkým ostatným ľuďom, ktorí, keďže neprišli z nebies, sa do neba nikdy nemôžu dostať?!20,3

Navyše ešte hovoríš, že ten, kto prichádza z nebies, je vlastne na Zemi len zdanlivo, a v skutočnosti je stále na nebesiach! Podľa toho by sa na prichádzajúcom Božom Kráľovstve mali podieľať len Henoch a Eliáš, a neskôr možno aj Ty, ale všetky ostatné milióny miliónov sa môžu na celú večnosť uložiť do vlhkého tmavého hrobu, aby sa z Božej milosti a súcitu premenili na prach a potom na nič?!20,4

Drahý Majster, za také Kráľovstvo Božie na Zemi Ti úbohé pozemské červy, ktoré sa – v každom ohľade výsmešne – nazývajú ľuďmi, pekne ďakujú! Kto nevie, že je to práve tak a vždy to tak bolo? Jedna lastovička leto nerobí, a tri tiež nie! Čo také urobili Henoch a Eliáš, že boli zo zeme vzatí na nebesia? V podstate nič, len to, čo bolo vlastné ich nebeskej povahe! Nemajú teda žiadnu zásluhu a podľa Tvojho terajšieho vysvetlenia boli zo Zeme na nebesia vyzdvihnutí len kvôli tomu, že na Zem prišli z nebies, rovnako ako Ty!20,5

Vieš, v tomto spočíva pre úbohé ľudstvo tejto tvrdej Zeme strašne málo nádeje a skoro žiadna útecha! Ale ako som Ti už predtým povedal, zostávam pri tom, že Tvoje učenie napriek tomu pokladám za božské a premúdre, hoci, ako som ukázal na jednej z Tvojich téz, posudzované prirodzeným rozumom, to je a musí byť úplná hlúposť, čo musíš vidieť rovnako dobre ako ja. 20,6

Čo ale myslíš tým vyzdvihnutím Syna človeka, ktoré sa má podobať na vyzdvihnutie Mojžišovho bronzového hada na púšti [14], a ako a prečo by mali mať večný život tí, ktorí veria v tohto, na spôsob hada vyzdvihnutého Syna človeka, to už hádam siaha až nad rámec podobenstva, čiže k niečomu, čo je samo o sebe úplný nezmysel! Kto je tento Syn človeka? – Kde je teraz? – Čo robí? – Tiež pochádza z nebies, ako Henoch a Eliáš? – Má sa ešte len narodiť? – Čo majú ľudia, ktorí ho iste videli rovnako málo ako ja, veriť ohľadom tohto Syna človeka? – Ako môže prísť na Zem, keď je stále na nebesiach? – Ako bude vyzdvihnutý a kedy? – Stane sa tým vyzdvihnutím najmocnejším a neporaziteľným kráľom Židov?20,7

Vidíš, drahý Majster, že toto znie naozaj veľmi čudne z úst muža, ktorý svojimi činmi ukazuje, že musí byť plný božskej moci a sily! Ale, ako už bolo povedané, ja sa týmto všetkým nenechám zmiasť a stále Ťa mám za veľkého, Bohom prebudeného proroka.20,8

Z tohto vidíš, že nie som jedným z tých, ktorí nejaké učenie hneď zavrhnú, keď mu nerozumejú. Preto by som Ťa ale chcel predsa len poprosiť, či by si mi to ešte trochu viac nevysvetlil, lebo momentálne Ti nerozumiem a nedokážem Ťa pochopiť. – Vieš, v židovskej zemi toho na mojich pleciach leží veľa a špeciálne v meste Salemu, kde som predstaveným všetkých Židov! Ak Teba a Tvoje učenie uvediem, bude prijaté a zavedené, ak ho ale nechám padnúť, tak padne a nenájde žiadne prijatie. Buď teda taký dobrý a trochu mi to ešte osvetli!“20,9

Hovorím Ja: „Teraz si toho veľa narozprával a hovoril si ako človek, ktorý nemá ani poňatia o veciach nebeských, ale inak to byť nemôže, keďže si v noci sveta a nedokážeš vidieť svetlo, ktoré prišlo z nebies, aby osvetlilo temnotu noci tohto sveta. Trochu Ti síce svitá, ale aj tak nevidíš to, čo Ti sedí takpovediac na nose!“20,10

21 – Pán o inkarnácii Syna a Jeho misii ako Syna Božieho a Syna človeka.

(Ján 3:16) „Lebo Boh tak miloval svet, že dal svojho jednorodeného Syna, aby nik, kto verí v neho, nezahynul, ale mal večný život.“

(Pán:) „Hovorím ti: Boh je láska a Syn je Jeho múdrosť. A Boh tak miloval svet, že dal Svojho jednorodeného Syna, t.j. od večnosti z Neho Samého vychádzajúcu múdrosť, do tohto sveta, aby všetci, ktorí v Neho veria, nezahynuli, ale mali večný život! – Povedz Mi, nerozumieš ani tomuto?!“ 21,1

Hovorí Nikodém: „Zdá sa mi, že by som tomu mal rozumieť, ale v podstate tomu predsa len nerozumiem. Keby som vedel, čo si počať s tým Synom človeka, mal by som byť potom už v poriadku! Teraz si hovoril aj o jednorodenom Synovi Božom, ktorého dala Božia láska svetu. Je Syn človeka a Syn Boží jedna a tá istá osobnosť?“21,2

Hovorím Ja: „Pozri sa sem! Mám hlavu, trup, ruky a nohy. Hlava, trup, ruky a nohy sú telo a toto telo je Syn človeka, lebo čo je telo, to pochádza z tela. Ale v tomto Synovi človeka, ktorý je telom, prebýva Božia múdrosť, a to je ten jednorodený Syn Boží. Ale nie Syn Boží, ale len Syn človeka bude vyzdvihnutý presne ako Mojžišov bronzový had na púšti, kvôli čomu mnohí zakopnú, ale tým, čo nezakopnú, ale budú veriť a držať sa Jeho mena, tým dá moc nazývať sa Božími Deťmi, a ich život a kráľovstvo nebudú naveky poznať konca.“21,3

(Ján 3:17) „Lebo Boh neposlal Svojho Syna na svet, aby ho odsúdil, ale aby bol svet skrze Neho spasený.“

„Nesmieš ale teraz vôbec očakávať nejaký svetový súd, ako vojny, záplavy alebo nebeský oheň, ktorý pohltí všetkých pohanov sveta, lebo vedz, že Boh neposlal Svojho jednorodeného Syna (božskú múdrosť) do sveta (do tohto ľudského tela), aby svet súdil (zničil), ale aby bol cez Neho spasený, to znamená, aby všetky telá neboli zničené, ale pozdvihnuté Duchom k večnému životu. (Pod telom sa tu nemá rozumieť telo samotné, ale skôr telesné túžby duše.) K dosiahnutiu toho musí ale viera zničiť hmotný pocit veľkosti v tele, a to konkrétne viera v Syna človeka, že tento z Boha od večnosti zrodený prišiel na tento svet, aby všetci, ktorí v Jeho meno veria a držia sa ho, mohli mať večný život.“21,4

(Ján 3:18) „Kto v Neho verí, nebude súdený, kto ale neverí, ten je už odsúdený, lebo neverí v meno jednorodeného Syna Božieho.“

„Ktokoľvek, či Žid alebo pohan, v Neho uverí, nebude nikdy súdený, a tým zničený, kto ale odmietne Syna človeka a neuverí v Neho, ten je potom už odsúdený. Lebo presne to, že veriť nechce a nemôže, keďže jeho pocit vlastnej veľkosti meno a bytosť Syna človeka odmieta, je už pre takého človeka súdom. Teraz už tomu rozumieš? Vysvetlil som ti to teraz nadmieru jasne!“21,5

Hovorí Nikodém: „Áno, áno, rozumiem tak spolovice zmyslu Tvojej vysoko mystickej reči, ale zdá sa, že celé to visí vo vzduchu, pokiaľ ten, Tebou vysoko oceňovaný Syn človeka, v ktorom prebýva plnosť Božej múdrosti, nie je prítomný, a pokiaľ tiež nevieš alebo nechceš bližšie určiť čas a miesto jeho príchodu.21,6

Aj Tvoj súd, ktorý vlastne spájaš iba s nevierou, znie dosť záhadne! Ak súd nie je ani záplava, ani vojna či mor, a už vôbec nie stravujúci oheň, ale len neviera sama o sebe, musím sa Ti, drahý Majster, otvorene priznať, že stále ešte nedokážem pochopiť zmysel Tvojej reči! Lebo ten, kto z nejakej reči nechápe hoci len jeden alebo dva body, v podstate tej reči nerozumie vôbec. Čo je potom vlastne ten Tvoj súd? Aký nový význam si spájaš s týmto pojmom?“21,7

Hovorím Ja: „Priateľ môj, teraz by som Ti aj Ja mohol povedať: Takmer nedokážem pochopiť, v čom to väzí, že nie si schopný pochopiť úplne jasný zmysel Mojej reči! Nevieš porozumieť pojmu 'súd', hoci som ti ho úplne jasne a v celosti vysvetlil.“21,8

(Ján 3:19) „Ale súd je to, že Svetlo prišlo na tento svet, a ľudia milovali temnotu viac ako Svetlo, lebo ich skutky boli a sú zlé.“

„Pozri, súd je to, že Božie Svetlo z nebies teraz prišlo na tento svet, no ľudia, aj keď sú vytiahnutí z temnoty a uvedení do Svetla, milujú temnotu stále zďaleka viac ako plné Božie Svetlo, ktoré majú práve pred svojimi očami! A že ľudia Svetlo nechcú, to dokazujú ich skutky, ktoré sú skrz-naskrz zlé.21,9

Kde nájdeš vážnu vieru, kde pravú bázeň Božiu? Kde niekto miluje iného, pokiaľ nevie, že od neho môže niečo získať? Kde sú tí, ktorí svoju manželku milovali kvôli jej živej plodnosti? Milujú mladé dievky kvôli rozkoši a páchajú s nimi necudnosti a jasné smilstvo! Lebo ten, kto sa stýka s iným pohlavím kvôli zrejmému zbožňovaniu rozkoše a necudnosti, ten pácha pravé smilstvo, a to je zlo nad zlo! – Kde je zlodej, ktorý si vezme lampu a bude kradnúť otvorene?!“21,10

(Ján 3:20) „Veď každý, kto robí zle, nenávidí svetlo a nejde na svetlo, aby jeho skutky nevyšli najavo.“

„Vieš, ale všetci, čo takto zmýšľajú a konajú to, čo je odporné a zlé, oni sú to, ktorých skutky sú zlé. Ktokoľvek miluje a koná takéto skutky, je nepriateľom Svetla a nenávidí ho; a urobí všetko, čo je v jeho silách, aby sa mu vyhol – lebo vie, že jeho zlé skutky, ktorých si je dobre vedomý, Svetlo neschvaľuje, ale ich odsudzuje – keďže nechce, aby odpornosť jeho činov bola Svetlom rozpoznaná a potrestaná.21,11

A hľa, v tom spočíva vlastný súd. Čo si ale ty predstavuješ pod súdom, to nie je súd, ale iba trest, ktorý súd nasleduje.21,12

Pokiaľ rád kráčaš v noci, už to je súdom tvojej duše, lebo máš noc radšej ako deň. Ak ale pritom trochu zakopneš a veľmi sa zraníš, prípadne spadneš do jamy alebo hlbokého hrobu, potom takéto zakopnutie alebo taký pád nie je súdom, ale iba následkom súdu v tebe, kvôli tomu, že miluješ noc a deň nenávidíš!“21,13

(Ján 3:21) „Kto však koná pravdu, ide na svetlo, aby sa ukázalo, že jeho skutky sú vykonané v Bohu!“

„Ak si ale priateľom svetla, dňa, Pravdy od Boha, budeš konať v zmysle Božskej Pravdy a budeš si túžobne želať, aby tvoje skutky vyšli na svetlo pred oči všetkých a boli každému odhalené, lebo vieš, že tvoje činy, keďže boli vykonané vo Svetle Pravdy z Boha, sú dobré a správne a zaslúžia si uznanie a zjavnú odmenu!21,14

Kto je teda priateľom Svetla, ten nebude kráčať nocou, ale dňom, a Svetlo spozná ihneď, keďže je sám zo Svetla a toto svetlo sa volá viera srdca. 21,15

Preto ten, kto verí v Syna človeka – že On má v sebe Svetlo z Boha – ten už má v sebe Život. Kto ale neverí, ten už má v sebe súd, a samotná jeho neviera je tým súdom.21,16

Myslím si, že teraz si Ma už azda pochopil.“21,17

22 – Nikodém stále nedokáže spoznať Syna Božieho a Syna človeka. Pán ho odkáže na Jána. Hľadajúcemu nakoniec svitne. Pánova rada: „Nasleduj volanie svojho srdca!“

Hovorí Nikodém: „Okrem jednej veci je mi už všetko jasné, ale tá jedna stále chýba – a je to práve ten mimoriadny Syn človeka, bez ktorého sa všetky Tvoje najmúdrejšie reči s úžasnými vysvetleniami rozplynú v nič! K čomu mi je viera, alebo hoci aj tá najlepšia a najpevnejšia vôľa veriť v Syna človeka, keď samotný Syn človeka tu nie je? Zo vzduchu alebo z čistej myšlienky sa Syn človeka vytvoriť nedá. Preto mi povedz, kde tohto večného Syna Božieho stretnem a buď si istý, že za ním pôjdem v plnej viere.“ 22,1

Hovorím Ja: „Keby som to v tebe nebol videl, nedostal by si odo Mňa takéto poučenie! Ty ale prichádzaš za Mnou v noci a nie cez deň, hoci si o Mojich skutkoch veľa počul a mnoho ich aj videl! Keďže ale za Mnou prichádzaš počas prirodzenej noci, ako aj v zodpovedajúcej noci tvojej duše, dá sa dobre pochopiť, že v otázke Syna človeka nemáš ešte jasno.22,2

Hovorím ti: ak niekto hľadá Syna človeka v nočnom čase, lebo sa obáva učiniť tak cez deň, pred všetkými ľuďmi, aby pred nimi neprišiel o dobré meno, ten nenájde to, čo hľadá. Lebo ako najmúdrejší zo Židov budeš vedieť, že noc, nech už je akákoľvek, je na hľadanie a nachádzanie tá najmenej vhodná. – Kto teda hľadá Syna človeka, musí ho hľadať cez deň a nie v noci, potom sa mu Syn človeka nechá nájsť.22,3

Len toľko ti poviem: Choď za Jánom, ktorý teraz, kvôli vode, krstí pri Aenone blízko Sálimu, ten Ti povie, či je jednorodený Syn Boží už tu, alebo ešte nie. Tam sa o Ňom dozvieš!“22,4

Hovorí Nikodém: „Ach, ach, drahý Majster, to pôjde len ťažko! Mám na krku a na pleciach každodenné záležitosti, z ktorých sa neviem len tak ľahko uvoľniť! Pomysli len, že v meste a blízkom okolí žije spolu s cudzincami vyše osemstotisíc ľudí, s ktorými mám, ako predstavený, veľa, preveľa starostí, a popri tom na mňa čakajú ešte každodenné záležitosti svätyne, ktoré nikdy nemôžem len tak odložiť nabok. Pokiaľ sa mi teda tej milosti nedostane tu v Jeruzaleme, budem sa jej, žiaľ, musieť vzdať! Vieš, na takýto výlet by som potreboval aspoň celé tri dni, a to by pri mojej vyťaženosti bolo toľko, ako pre iného tri roky.22,5

Musíš mi preto prepáčiť, ak Tvoju radu nebudem nasledovať. Kedykoľvek ale pôjdeš so svojimi učeníkmi do Jeruzalema, príď ku mne a ja sa o vás dobre postarám! Vo mne nájdeš Ty, aj všetci, ktorí sú s Tebou, úprimného priateľa a dobrodinca. Môj dom, dosť veľký aj pre desaťtisíc ľudí, stojí na Dávidovom námestí vo vnútri Šalamúnovej brány, nazývanej tiež Zlatá brána, a kedykoľvek budeš chcieť prísť, bude Ti plne k dispozícii! Čokoľvek je v mojej moci, je Ti stále pripravené slúžiť a ak by si čokoľvek potreboval, len žiadaj a ja Ti to splním!22,6

Lebo vedz, že vo mne nastala veľká zmena! Milujem Ťa, drahý Majster, viac ako čokoľvek, čo mi je drahé, a táto láska mi akoby hovorí: Ty sám si Tým, kvôli ktorému si ma poslal do Aenonu za Jánom?! Možno to nakoniec nie je tak, ako to v sebe cítim, ale nech už je to ako chce, milujem Ťa z celého môjho srdca, v ktorom som Ťa spoznal ako veľkého Majstra pravej božskej múdrosti. Ak ma Tvoje skutky, ktoré pred Tebou nikto nečinil, naplnili tým najhlbším úžasom, potom Tvoja veľká múdrosť učarovala môjmu srdcu ešte viac, Ty drahý Majster! Milujem Ťa! Ale povedz mi, či mi moje srdce hovorí o Tebe pravdu?“22,7

Hovorím Ja: „Buď ešte chvíľu trpezlivý a všetko sa ti ujasní! Za krátky čas prídem zase za tebou a budem tvojím hosťom; vtedy sa všetko dozvieš! 22,8

Nasleduj ale hlas svojho srdca a to Ti v jedinom okamihu prezradí viac ako všetkých päť Mojžišových kníh dohromady a všetci proroci! Lebo vedz, že v človeku nie je nič pravdivé, jedine láska! Zostaň preto s ňou a budeš kráčať dňom! – Teraz ale o niečo inom!22,9

Ja teraz pôjdem do židovskej zeme a budem tam ohlasovať Božie Kráľovstvo. Ty si ustanovený ako správca tohto kraja. Nie kvôli Mne, ale kvôli Mojim učeníkom Mi vystav pas, aký sa podľa rímskych zákonov medzi Židmi obvykle používa, aby nemali na colniciach a mýtach problémy! Deti sú, pravdaže, oslobodené, ale musia byť ako také zaregistrované. – Bolo by pre Mňa ľahké prechádzať všade slobodne a neohrozene aj s celými légiami, nechcem ale nikoho dráždiť, a preto sa podvolím zákonom Ríma. Buď preto taký láskavý a vybav Mi ten pas.“22,10

Hovorí Nikodém: „Hneď ho budeš mať, drahý Majster! Ja sám ho napíšem a do hodiny Ti ho donesiem; lebo odtiaľto to ku mne domov vôbec nie je ďaleko.“ 22,11

Nikodém sa teraz ponáhľa domov a už o polhodinu donesie žiadaný pas. Keď sme, na kuse pergamenu, mali v rukách pas, požehnal som v srdci čestnému Nikodémovi. On sa potom so slzami v očiach porúčal a ešte raz Ma žiadal, aby som pri opätovnej návšteve Jeruzalema využil jeho dom, čo som mu aj prisľúbil. Ja som ho zase žiadal, aby udržiaval chrám v čistote, k čomu sa Mi aj zaviazal. A tak sme sa ráno rozišli.22,12

23 – Pánove pôsobenie v Judsku. Krst vodou a ohňom. Spor učeníkov ohľadom platnosti krstu.

(Ján 3:22) Potom prišiel Ježiš so svojimi učeníkmi do judskej zeme. Tam s nimi pobudol a krstil.

Keďže bolo už úplne vidno, vybrali sme sa na cestu a išli do Judska, ktoré vlastne patrilo k Jeruzalemu, zhruba okolo Jeruzalema sa aj rozprestieralo, asi tak, ako sa dnes kraj rozprestiera okolo svojho krajského mesta. V priebehu niekoľkých dní tak človek dokázal celý kraj poľahky prejsť. 23,1

A čo som v tomto kraji vlastne robil? Verš hovorí, že som tam s nimi pobudol a krstil. Otázka znie, kto presne sa myslí pod „nimi“ a v čom spočíval ten pobyt s nimi. Pod „nimi“ sa myslia v prvom rade učeníci, ktorých počet sa v Jeruzaleme opäť rozrástol o niekoľko hláv, ale tiež všetci tí, ktorí Moje učenie s vierou prijali.23,2

A všetci tí, ktorí Moje učenie prijali v plnej viere, boli Mnou krstený navonok vodou, skryte ale Duchom Mojej večnej lásky a múdrosti a získali tým moc nazývať sa „Božími Deťmi“. V tom teda spočíval ten pobyt s nimi. Samotné učenie, a čo presne som robil, je čiastočne zaznamenané v ostatných troch evanjeliách a nie je potrebné, aby to tu bolo opakované. Nespočívalo nakoniec v ničom inom ako v poukazovaní na všetky veľké slabosti, ktorými boli Židia a farizeji postihnutí, a vyzdvihovaní lásky k Bohu a k blížnemu.23,3

Keď som poukázal na všetky slabé miesta, hriešnikov som vážne vyzval k pokániu. Varoval som tiež všetkých, ktorí prijali Moje učenie, pred opätovným pádom do starého kvasu farizejov, a ako potvrdenie Môjho mierneho učenia som činil zázračné skutky – také potrebné pre tú veľmi materialistickú dobu – liečil som mnoho chorých, očisťoval posadnutých od nečistých duchov a prijímal ďalších učeníkov.23,4

(Ján 3:23) Aj Ján krstil v Aenone, blízko Sálimu, lebo tam bolo mnoho vody. Ľudia prichádzali a dávali sa krstiť.

(Ján 3:24) Ján vtedy ešte nebol uvrhnutý do väzenia.

Počas tohto Môjho putovania židovskou zemou som sa tiež ocitol v blízkosti miesta, kde Ján krstil v malej púšti pri Aenone blízko Sálimu, lebo tam bol voda, zatiaľ čo v oblasti Bethabary mal Jordán len veľmi málo vody, a aj to málo bolo mútne, nečisté a plné odporne páchnucich červov. Ján preto zmenil miesto, a pri Aeonone kázal svoje ostré kázne vyzývajúce k pokániu, a tiež tam krstil ľudí, ktorí jeho učenie prijali a činili pravé pokánie. 23,5

Medzi nimi boli ale aj mnohí takí, ktorí už prijali Moje učenie, ale neboli predtým Jánom pokrstení. Títo sa Ma pýtali, či je nutné, aby ich najprv pokrstil Ján. A Ja som im povedal: „Iba jediná vec je nutná, a to skutočné nasledovanie Môjho učenia! Kto sa ale chce nechať Jánom očistiť, kým má tento stále možnosť slobodne pôsobiť, tomu takáto očista len prospeje.“ Po týchto Mojich slovách sa mnohí pobrali a dali sa Jánovi pokrstiť. 23,6

(Ján 3:25) Medzi Jánovými učeníkmi a Židmi (ktorí tam prišli) vznikol spor o očisťovaní (t.j. ohľadom Môjho krstenia vodou v porovnaní s Jánovým svedectvom).

Čoskoro tam prepukol spor ohľadom Jánovho očisťovania a Môjho krstenia, lebo Jánovi učeníci nechápali, prečo aj Ja krstím vodou, keďže ho počuli dosvedčiť, že Ja nebudem krstiť vodou, ale Duchom Svätým. Mnoho Židov, ktorí boli teraz už Mojimi učeníkmi, hovorilo a tvrdilo, že Môj krst je tým pravým krstom, a hoci tiež krstím vodou, ako Ján, jedine Môj krst je platný, keďže nekrstím len obyčajnou vodou, ale aj vodou Ducha Božieho, ktorá dáva pokrsteným zjavnú moc nazývať sa Božími Deťmi!23,7

(Ján 3:26) Prišli k Jánovi a povedali mu: „Majster! Ten, čo bol s tebou za Jordánom a o ktorom si vydal svedectvo (že bude krstiť Duchom Svätým), tiež krstí (vodou) a všetci prichádzajú k nemu.“

Po takýchto rozpravách išli potom Jánovi učeníci so Židmi za Jánom a hovorili „Vypočuj nás, majster! – Pozri, ten istý muž, ktorý bol vtedy s tebou pri Jordáne, o ktorom si svedčil, že bude krstiť Duchom Svätým, krstí teraz nablízku vodou, rovnako ako ty! Ako to máme brať; ako tomu rozumieť? Je tento krstiteľ naozaj tým, o ktorom si podal také veľké svedectvo?“ 23,8

Ján ale povedal svojim učeníkom: „Choďte za Ním a spýtajte sa ho: Si Ten, ktorý mal prísť alebo máme čakať na iného? Sledujte, čo vám na to povie, a potom mi to povedzte! Až potom vám dám plnú odpoveď!“23,9

Potom sa viacerí Jánovi učeníci vybrali za Mnou a položili Mi otázku, ktorú im Ján poradil. Na to som im ale dal dobre známu odpoveď, že majú Jánovi povedať, čo videli – ako slepí vidia, chromí chodia, hluchí počujú a ako je chudobným kázané o Kráľovstve Božom! A blaho tomu, kto sa nado Mnou nepohoršuje! – S tým sa učeníci vrátia k Jánovi a hneď mu zvestujú, čo videli a počuli.23,10

24 – Krstiteľovo najväčšie a posledné svedectvo o Pánovi. Jánova pokora. Božie tajomstvo ako Otca a Syna. Podmienka pre večný život: viera v Syna.

(Ján 3:27) Ján ale odpovedal: „Človek si nemôže vziať nič, pokiaľ mu to nebolo dané z nebies.“

Ján sa ale vzchopí a hovorí svojim žiakom: „Počúvajte, ja to vidím takto: Človek si, obzvlášť vo veciach ducha, nemôže vziať nič, čo by mu najprv nebolo dané z nebies! Ten nezvyčajný človek, ktorý sa mi vtedy dal pokrstiť pri Jordáne, nad ktorým som videl vznášať sa oblak svetla ako holubicu, ktorá dosadá do svojho hniezda, a o ktorom som svedčil, si ako obyčajný človek nemohol vziať nič z toho, čo mal. On je ale viac ako obyčajný človek a zdá sa, že má moc sám si z nebies zobrať, čo chce, a vzaté si podržať alebo odovzdať ďalej. A domnievam sa, že my všetci sme to, čo máme, obdržali len z Jeho milosti, a je preto nepredstaviteľné, aby sme Mu predpisovali, čo a ako má robiť! On dáva – my sme ale tí, ktorí si od neho berú. On má v ruke Svoju vejačku [15] a Svoj mlat zametie ako On chce; pšenicu uchová vo Svojej stodole, plevy ale spáli večným ohňom a s popolom naloží, ako sa Mu zachce!“24,1

(Ján 3:28) „Vy sami ste mojimi svedkami, že som povedal: Ja nie som Kristus, ale iba poslaný pred Ním.“

„Vy sami ste mojimi svedkami, že som pred kňazmi a levitmi, ktorí za mnou prišli z Jeruzalema, povedal, že ja nie som Kristus, ale iba poslaný pred Ním! Ako by som sa ja mohol pozastavovať nad tým, čo On robí – On, ktorý má vo Svojej ruke Svoju vlastnú vejačku? Svoj mlat si zametie, ako On chce, a my Mu nemôžeme dávať žiadne zákony! Pole (svet) je Jeho, rovnako ako pšenica (deti Božie) a plevy (deti sveta alebo diabla), a Jeho je stodola (nebesia), aj oheň (peklo), ktorý nikdy nevyhasína!“24,2

(Ján 3:29) „Kto má nevestu, je ženích (Pán). Ženíchov priateľ ale stojí a počúva ho, a veľmi sa raduje zo ženíchovho hlasu. Táto moja radosť sa teraz naplnila.“

„Kto má nevestu (múdrosť nebies), je ten pravý ženích. Ženíchov priateľ ale stojí a počúva ho, a veľmi sa raduje zo ženíchovho hlasu! A vedzte, že táto radosť sa teraz naplnila na mne! Keď ale prichádza sám Pán, vtedy sa poslova služba skončila! Lebo posol nemá robiť nič iné, iba ohlasovať príchod Pána, a keď je Pán tu, posla už nie je treba!“24,3

(Ján 3:30) „On musí rásť, a ja sa zmenšovať.“

„Preto sa ja musím teraz zmenšovať, ale On ako Pán musí rásť u ľudí tejto Zeme! Odkedy som k vám prišiel ako vyslaný posol, boli ste stále mojimi učeníkmi; ale kto z vás kedy počul, že by som sa tým bol chválil?! Vždy som prenechával slávu Tomu, komu právom prináleží. A keď som svedčil, že nie som hoden rozviazať Mu remienky na topánkach, vtedy som sa iste nevyzdvihoval, ale Jemu som dal všetku slávu, ktorú ľudská slepota chcela udeliť mne, a preto ešte raz hovorím: Teraz sa moja úloha skončila! Keď prichádza Sám Pán, predchodcu už nie je treba, preto sa posol (telo) musí teraz zmenšovať, a On ako Pán (Duch) musí vyrásť nado všetko telo! Je veľký rozdiel medzi poslom a Tým, kto z úplne vlastnej moci posla vysiela, kam chce.“24,4

(Ján 3:31) Kto prichádza zhora, je nad všetkými. Kto je zo Zeme, patrí Zemi (a hovorí pozemsky). Kto ale prichádza z nebies, Ten je nad všetkými.“

„Ten, Kto má moc dávať zákony, je hore; a ten, kto ich musí poslúchať, je dole. – Nikto alebo podľa správnosti nemôže byť hore, kto zhora nepochádza. Kto ale skutočne pochádza zhora, ten je nad všetkými. Kto je zo Zeme, ten nikdy nemôže byť zhora, ale len zo Zeme, a nechce rozprávať o ničom inom, len o Zemi. Kto ale prichádza z nebies, je nad všetkými – On je Pán a môže robiť, čo sa Mu zachce, a krstiť vodou, ohňom i duchom, lebo všetko je Jeho!24,5

Myslím si ale, že On predsa len nekrstí vodou, ale iba ohňom Ducha; no Jeho učeníci budú krstiť ľudí najprv mojím spôsobom; myslím tých, ktorí ešte neprijali krst vodou odo mňa. – Krst vodou je ale človeku k ničomu, pokiaľ potom nebol pokrstený Duchom Božím.“24,6

(Ján 3:32) „A svedčí o tom, čo videl a počul, ale nikto neprijíma jeho svedectvo.“

„Voda nesvedčí o ničom inom ako o vode a očisťuje kožu od špiny Zeme. Ale Duch Boží, ktorým môže krstiť len Pán, keďže Duch Boží je Jeho Duchom, svedčí o Bohu a o tom, čo vždy len On Sám v Bohu vidí a počuje. 24,7

Ale jeho posvätné svedectvo, žiaľ, skoro nikto neprijíma! Lebo čo je hnoj, to je hnoj, a nemôže prijať Ducha – hnoj najprv musí prejsť ohňom, a tým sa sám stať duchom. Lebo pravý oheň strávi všetko okrem ducha, ktorý je sám mocným ohňom. Preto aj Pánov krst Duchom mnohých zničí, a kvôli tomu sa ho mnohí budú báť prijať.“24,8

(Ján 3:33) „Kto ho ale prijíma, spečaťuje (v sebe), že Boh je pravdivý (prirodzene v Tom, ktorý mu vydal svedectvo počas krstu Duchom Božím).“

„Kto ale prijme tento krst a jeho posvätné svedectvo, ten v sebe pred svetom spečaťuje, že Ten, kto ho pokrstil Duchom, je skutočne Sám Boh a ako jediný dokáže darovať večný život. Vy si ale teraz pre seba aj tak hovoríte: 'Prečo v sebe spečaťovať svedectvo nebies o Bohu cez Boha?!' Už som vám povedal: hnoj je a zostane hnojom, a Duch je a zostane Duchom; ak ale pozemský človek, ktorý je v podstate z hnoja, prijme do svojho hnoja Ducha, či s ním tento Duch zostane, pokiaľ ho v sebe – čiže vo svojom srdci – starostlivo nepodrží?24,9

Alebo snáď existuje nejaká presná miera, podľa ktorej by sa Duch prideľoval, aby tak každý vedel, koľko Ducha obdržal? Keďže ale žiadna taká miera nie je, musí pozemský človek z hnoja tomu prijatému Duchovi nejakú mieru určiť. A keď sa Duch v tejto miere odobral do trvalého pokoja a v tomto pokoji naplnil celú túto novú mieru, až potom si človek z hnoja sám v sebe uvedomí, koľko Ducha prijal.24,10

Ako by vám to ale pomohlo, ak by ste pri mori čerpali vodu do deravého suda? Vedeli by ste zistiť a povedať, že ste z mora – pre vás nezmerného – načerpali toľko a toľko vody? Ak je ale sud dobre utesnený, potom viete aj odmerať, koľko morskej vody v sude máte! Morská voda je ale všade rovnaká; či jej je veľa alebo málo, to je jedno. More samo o sebe je všade len more, a kto z neho čerpá na ktoromkoľvek mieste, či veľa alebo málo, ten čerpá skutočnú morskú vodu a mieru zistí až neskôr.24,11

(Ján 3:34) „Lebo ten, koho poslal Boh, hovorí slová Božie. Boh však dáva Svojho Ducha (Tomu, kto je ním poslaný) nie podľa miery (ako človeku), ale v celej Jeho plnosti.“

Takisto je to ale s Tým, kto prichádza od Boha, aby o Bohu svedčil a kázal čisté Božie slovo. On Sám je to nezmerné more (Duch Boží). Keď ale dáva niekomu Svojho Ducha, nedáva ho v nezmernej miere – ktorá môže byť vo všetkej nekonečnej plnosti prítomná len v Bohu samotnom – ale podľa miery, ktorá je v človeku. Aby si ale človek dokázal prijatého Ducha podržať, nesmie byť jeho vlastná miera poškodená a nesmie zostávať otvorená, ale musí byť utesnená a dobre zapečatená!24,12

Ale Ten, za ktorým ste išli a pýtali sa ho, či je Kristus, hoci navonok vyzerá celkom ako syn človeka [16], neprijal Ducha Božieho podľa ľudskej miery, ale už od večnosti podľa nekonečnej miery Boha Samotného; lebo On je Sám v Sebe to nezmerné more Ducha Božieho! Jeho láska je od večnosti Jeho Otec, a táto nie je mimo viditeľného Syna človeka, ale v Ňom samom, ktorý je od večnosti oheň, plameň a svetlo v Otcovi a z Otca.24,13

(Ján 3:35) Otec miluje Syna a dal mu do rúk všetko.

„Ale tento drahý Otec preveľmi miluje Svojho večného Syna, a všetka moc a sila spočíva v rukách Syna, a všetko, čo v správnej miere máme, sme načerpali z Jeho nezmernej plnosti. On Sám je teraz zo Svojho vlastného Slova medzi nami ako človek z mäsa a kostí, a Jeho Slovo je Boh, Duch a telo, ktoré nazývame Synom. Preto Syn je tiež Sám v Sebe Život všetkého života, naveky.“24,14

(Ján 3:36) Kto verí v Syna, má večný život. Kto však odmieta Syna, neuzrie život, ale spočíva na ňom Boží hnev.

„Kto preto Syna prijíma a verí v Neho, ten má večný život už v sebe. Lebo ako je Boh Sám v Sebe v každom Slove Svojím vlastným najdokonalejším Životom, je tým aj v každom človeku, ktorý Jeho životaplné Slovo prijme a podrží ho v sebe. Kto ale, naopak, Božie Slovo z úst Syna neprijíma, teda Synovi neverí, ten život neprijme a prijať nemôže, ani ho v sebe vidieť a cítiť, a Boží hnev – ktorý je súdom vecí, ktoré nemajú žiaden život mimo večne nezmeniteľného zákona donucovania („musíš“) – nad ním zostane tak dlho, až kým v Syna neuverí.24,15

Ja, Ján, som vám teraz toto všetko povedal a poskytol som vám všetkým plnohodnotné svedectvo. Svojimi vlastnými rukami som vás očistil od špiny tejto Zeme. Teraz choďte, prijmite Jeho Slovo, aby sa vám dostalo krstu Jeho Duchom, lebo bez neho je všetka moja námaha s vami zbytočná a bezcenná! Ja by som ale tiež veľmi chcel ísť za Ním! On to ale nechce a cez môjho ducha mi zjavuje, že mám zostať, keďže som v duchu už prijal to, čo vám ešte chýba.“24,16

Toto je posledné a najväčšie svedectvo Jána o Mne a nepotrebuje žiadne ďalšie vysvetlenie, keďže je samovysvetľujúce.24,17

Ale dôvod, prečo to v evanjeliu nie je takto podrobne podané, zostáva rovnaký: po prvé, keďže v tej dobe to bol nutný spôsob písania, keď sa zaznamenávali len hlavné body, a všetko ostatné, čo si vie prebudený duch aj sám ľahko domyslieť, sa vynechávalo; ale po druhé kvôli tomu, aby to živé posvätné v Slove nebolo pošpinené a znesvätené. Preto je každý taký verš dôkladne zaobaleným semenom, v ktorom skryte spočíva zárodok nekonečného Života a jeho nezmernej plnosti múdrosti.24,18

25 – Prejav milosti voči tým, ktorí uverili v Pána veľmi rozmnoží počet Jeho prívržencov. Vznik falošných evanjelií. Pán ide cez Samáriu do Galiley. Postoj Samaritánov. Sychar. Pán so Svojimi oddychuje pri Jakobovej studni.

(Ján 4:1) Keď sa Ježiš dozvedel, že farizeji počuli, ako získava a krstí viac učeníkov než Ján, (Ján 4:2) hoci Ježiš Sám nekrstil, ale iba Jeho učeníci, (Ján 4:3) opustil Judsko a odišiel znova do Galiley.

Po tejto Jánovej reči išli jeho učeníci hneď za Mnou a počet Mojich učeníkov rástol zo dňa na deň, často z hodiny na hodinu. Lebo každý, kto vo Mňa začal veriť a na koho som – podľa miery jeho viery a po krste vodou, ktorí vykonávali Moji prví učeníci – položil ruky, bol naplnený duchom sily a odvahy; a opustil ho všetok strach zo smrti fyzického tela. 25,1

Keďže to mnohí zažili, rozprávali o tom všade, kde chodili, a to napriek Môjmu zákazu. K tomu boli po celom Judsku rozširované zvesti o všetkých Mojich skutkoch, nezriedka s mnohými pridaniami a zveličeniami, čo malo u Židov bažiacich po zázrakoch celkom prirodzený následok, že zo dňa na deň Ma vyhľadávalo čoraz viac a viac ľudí a mnohí pri Mne aj hneď zostali. 25,2

Malo to ale aj ten nevyhnutný nepríjemný dôsledok, že to všetko sa dostalo do širokých uší farizejov, a ako už bolo povedané, s mnohými pridaniami a zveličeniami, z ktorých niektoré zneli tak zvláštne, až si potom niektorí Rimania začali myslieť, že musím byť sám Zeus alebo aspoň jeho syn. 25,3

Aj z rímskej strany boli za Mnou vyslaní zvedovia, títo ale nenašli to, čo hľadali. Vtedy som zvyčajne nerobil žiadne znamenia, aby sa títo poverčiví ľudia nestali ešte viac otupenými, ako už boli.25,4

Avšak z takýchto zveličení následne povstalo množstvo falošných evanjelií, ktoré poškodzovali evanjelium pravé.25,5

Farizeji, títo zlí a nadovšetko žiarliví predstavení chrámu a Písma, sa hneď začali radiť, ako Mne a Jánovi zatrhnúť činnosť a buď nás nejakým nevinným spôsobom odprevadiť zo sveta alebo nám aspoň zabezpečiť doživotné ubytovanie – umiestnené pekne pod zemou –, ako sa to cez Herodesa neskôr podarilo presadiť pre Jána (Krstiteľa).25,6

Že Mi takéto vznešené zámery nezostali skryté, to nepotrebuje komentár, ale ak som sa chcel vyhnúť bitkám a otravným výstupom, aj tak Mi nezostalo nič iné ako opustiť ultramontánne [17] temné Judsko a odobrať sa do slobodnejšej Galiley.25,7

(Ján 4:4) Musel však prejsť cez Samáriu.

Nebolo ale vhodné vybrať sa priamou cestou do Galiley, lepšie bolo ísť cez Samáriu, ktorá sa za pomoci Rimanov už dávno zbavila vplyvu duchovenstva svätyne (čo bola pre Rimanov ľahká práca, ktorá im aj vyhovovala, keďže ich základnou zásadou bolo všetky zeme rozdeľovať, aby ich tak mohli ľahšie ovládať).25,8

Preto boli Samaritáni v očiach kléru v Jeruzaleme tým najopovrhovanejším a najbezbožnejším ľudom na Zemi. Na druhej strane si Samaritáni duchovenstvo Jeruzalema považovali tak, že menom chrámového kňaza zvyčajne označovali tú najhoršiu vec. Keď napríklad Samaritán niekomu v rozrušení, na ktoré nemal žiaden dobrý dôvod, povedal: „Ty farizej!“; postihnutý išiel na súd, zažaloval páchateľa a ten musel potom často pykať za svoju nerozvážnosť vysokou pokutou a roky trvajúcim väzením. Rozumie sa samo sebou, že farizejovi alebo inému kňazovi bolo neradno vkročiť do Samárie. Mne a všetkým, ktorí Ma nasledovali, prišiel ale tento stav vhod, keďže v Samárii sme boli pred zákerným prenasledovaním chrámových Židov v bezpečí. 25,9

(Ján 4:5) Dostal sa tak do samaritánskeho mesta menom Sychar, blízko pozemku, ktorý dal Jakob svojmu synovi Jozefovi.

Cesta viedla cez Sychar, mesta v blízkosti starobylej dedinky, ktorú Jakob dal svojmu synovi Jozefovi pri narodení, spolu s obyvateľmi tejto dedinky, zväčša len pastiermi, ktorých dostal ako veno spolu s Ráchel. Mesto Sychar nebolo práve hlavným mestom tohto kraja, ale napriek tomu sa tu zdržiavalo veľmi veľa a veľmi zámožných Samaritánov a viacerí bohatí Rimania, lebo toto mesto bolo v krásnej lokalite a oblasť mala veľmi zdravé podnebie. 25,10

(Ján 4:6) Tam bola Jakobova studňa. Ježiš bol ustatý z cesty, a tak si sadol na kamenný okraj studne. Bolo okolo šiestej hodiny.

Z Judska sme, podľa dnešného počítania času, vyrazili už okolo štvrtej ráno, kráčali sme bez oddychu rezkým tempom a presne na poludnie, čo bola vtedy šiesta hodina, sme dorazili k starej Jakobovej studni, ktorá sa nachádzala priamo pred dedinkou – sotva štyridsať krokov od nej –, smerom na Sychar. Táto studňa mala veľmi dobrý prameň, bola obkolesená kamennou obrubou, jemne tesanou v starom štýle a okolo rástli stromy poskytujúce tieň.25,11

Keďže bol stred leta, deň bol horúci a Ja Sám som bol z namáhavej cesty, po telesnej stránke, už veľmi unavený; a všetci tí, ktorí Ma nasledovali z Judska, alebo ešte skôr z Galiley, hľadali kvôli veľkej únave – niektorí v dedinke, iní pod tienistými stromami –, nejaký prístrešok a vytúžený odpočinok.25,12

Dokonca aj prví učeníci, ako Peter, Môj evanjelista Ján a Tomáš, Filip a Natanael sa polomŕtvi zvalili do hustej trávy pod stromami, iba Ja sám, hoci tiež veľmi unavený, som si sadol na kamennú obrubu studne, lebo som vopred vedel, že pri studni sa čoskoro vyskytne dobrá príležitosť dostať sa s tvrdohlavými, ale inak nepredpojatými Samaritánmi do veľmi prospešného konfliktu (rozhovoru). Súčasne som bol aj veľmi smädný a čakal som na nádobu na nabratie vody, ktorú išiel zohnať do dedinky jeden učeník, ale zatiaľ sa mu s ňou nepodarilo objaviť.25,13

26 – Pán a žena pri Jakobovej studni. Pánove slová o živej vode.

(Ján 4:7) Vtedy si prišla žena zo Samárie nabrať vodu (bola vlastne z mesta Sychar; v Samárii, hlavnom meste toho kraja, sa len narodila). A Ježiš jej povedal: „Žena! Daj sa mi napiť!“

(Ján 4:8) Jeho učeníci totiž odišli do mesta nakúpiť jedlo.

Ako som ďalej márne čakal na nádobu z dedinky, tu prichádza, ako na zavolanie, so džbánom jedna Samaritánka zo Sychar, aby si v ten horúci deň z Jakobovej studne, ktorej voda bola veľmi svieža, nabrala lahodného osviežujúceho nápoja. Najprv si Ma vôbec nevšíma, ale keď na šnúre ťahá zo studne svoj džbán plný vody, vtedy ju prvýkrát oslovím a hovorím jej: „Žena! Som veľmi smädný, daj Mi napiť vody z tvojho džbánu!“26,1

(Ján 4:9) Samaritánska žena mu na to povedala: „Ako to, že odo mňa žiadaš vodu na pitie, keď si zjavne Žid, a ja samaritánska žena? Veď (pyšní) Židia sa predsa s nami, (chudobnými) Samaritánmi nestýkajú!“

Žena, vidiac vo Mne Žida, robí na Mňa veľké oči a po chvíli povie: „Ty si tiež jedným z tých, ktorí ma v meste zastavili a vypytovali sa, kde sa tam dá kúpiť jedlo? To boli pyšní Židia, a Ty si určite tiež Žid, ako prezrádza tvoje oblečenie, ale ja som samaritánska žena! Ako to, že si odo mňa pýtaš vodu na pitie?! Pozrime sa na týchto pyšných Židov – keď sú v núdzi, je im dobrá aj chudobná Samaritánka, ale inak pre nás nemajú oči ani uši! Áno, keby som mohla s týmto džbánom vody utopiť celé Judsko, s veľkým potešením by som ti dala žiadanú vodu na pitie, inak ťa ale radšej uvidím zdochnúť od smädu, ako by som Ti mala dať čo len kvapku vody z tohto džbánu!“ 26,2

(Ján 4:10) Ježiš jej na to povedal: „Keby si vedela o Božom dare a kto je Ten, čo ti hovorí: ‚Daj sa mi napiť!‘, ty by si prosila Jeho a On by ti dal napiť zo živej vody.“

Hovorím Ja: „Vo svojom poznaní si slepá a presne tak aj rozprávaš! Keby si vedela lepšie rozlišovať a dokázala rozpoznať Boží dar a Toho, kto k tebe prehovára a povedal: 'Žena, daj Mi napiť!', padla by si pred Ním na kolená a prosila ho o pravú vodu, a On by ti dal napiť zo živej vody! Hovorím ti, že kto verí tomu, čo hovorím, z jeho tela budú takisto vytekať prúdy živej vody, ako to stojí napísané v Izaiášovi 44:3 [18] a v Joelovi 3:1[19].“ 26,3

(Ján 4:11) Žena mu povedala: „Pane, ani vedro nemáš a studňa je hlboká; odkiaľ teda vezmeš tú živú vodu?“

Hovorí žena: „Zdá sa, že si zbehlý v Písme! Ale ako vidím z tvojej žiadosti o dúšok vody z môjho džbánu, určite nemáš žiadnu nádobu, ktorou by si mohol nabrať vodu zo studne – a rukou ju nedosiahneš, lebo studňa je hlboká. Chcela by som preto vedieť, akým umením sa k nej chceš dostať, lebo len rukou až k vode nikto nedočiahne?! (Alebo mi možno chceš dať skryte najavo, že máš chuť si so mnou niečo začať? Mladá som ešte dosť, aj príťažlivá, veď nemám ešte ani tridsať rokov! Ale zo strany Žida by taká túžba po najopovrhovanejšej Samaritánke bola veľkým divom, veď vám sú aj zvieratá milšie ako Samaritáni! Veru, na toto by si ma nikdy nenahovoril!)“ 26,4

(Ján 4:12) Si azda väčší ako náš otec Jakob, ktorý nám dal túto studňu a pil z nej on, jeho synovia i jeho dobytok?

„Kto a čo si ty, že si trúfaš so mnou takto hovoriť? – Si azda viac ako náš otec Jakob, ktorý nám dal túto studňu, z ktorej pil on, jeho deti i jeho dobytok?! Čo si o sebe myslíš? – Pozri, ja som len chudobná žena; ak by som bola bohatá, určite by som si nešla po vodu v tejto horúčave sama. Chceš zo mňa, ako Žid, urobiť ešte väčšiu chuderu, ako už som?! Pozri sa na moje oblečenie, ktoré ledva dokáže zakryť moju nahotu, a hneď ti bude jasné, že som veľmi chudobná! Ako odo mňa môžeš chcieť, aby som ťa ako chudobná úbohá žena musela snáď ešte prosiť, aby som ti, pyšnému Židovi, smela poslúžiť rozkošou? Fuj, ak si mal na mysli toto! Ale predsa len nevyzeráš byť taký, preto ani nechcem, aby si to, čo som ti povedala, bral až tak úplne vážne! Ale keď si sa už so mnou začal rozprávať, vysvetli mi poriadne, čo myslíš tou svojou živou vodou!“26,5

(Ján 4:13) Ježiš jej povedal: „Každý, kto pije z tejto vody, bude opäť smädný.“

Hovorím Ja: „Už som ti povedal, že si slepá vo svojom poznaní, a je preto pochopiteľné, že Mi nevieš a nemôžeš rozumieť. Pozri, povedal som ti tiež: Kto verí Môjmu slovu, z jeho lona budú vytekať prúdy živej vody! Pozri, na tejto Zemi som už tridsať rokov, a ženy som sa nikdy nedotkol – prečo by som mal teraz zrazu zatúžiť po tebe? Och, ty slepá bláznivá žena! A ak by som si s tebou aj niečo začal, určite by si zase vysmädla a musela sa napiť, aby si uhasila svoj smäd – keď som ti ale ponúkol živú vodu, z toho je jasné, že som ňou chcel naveky utíšiť tvoj smäd po Živote! Lebo vedz, že Moje Slovo, Moje učenie je takou vodou!“26,6

(Ján 4:14) „Kto sa však napije z vody, ktorú mu dám Ja, ten už nikdy nevysmädne. Ale voda, ktorú mu dám, sa v ňom stane prameňom vody prúdiacej do večného života!“

„Kto sa napije prírodnej vody z tejto alebo aj nejakej inej studne, o krátky čas opäť vysmädne. Kto ale pije (vo viere prijíma do svojho srdca) duchovnú vodu (Moje učenie), ktorú dokážem dať len Ja Sám, ten už nikdy nevysmädne, lebo voda, ktorú mu dám, sa v ňom stane prameňom, ktorého voda prúdi do večného života.26,7

Vieš, ty Ma považuješ za pyšného, arogantného Žida, ale pozri, Ja som z celej duše mierny a naplnený najhlbšou pokorou. Ale Moja živá voda je práve samotná táto pokora – preto ten, kto nebude práve taký pokorný, ako som Ja Sám, nebude mať na Kráľovstve Božom, ktoré teraz prišlo na Zem, žiaden podiel.26,8

Tá živá voda, ktorú som ti ponúkol, je súčasne aj jediné pravé poznanie Božie a večný život z Boha, prúdiacim z Boha, Života všetkého Života, do človeka ako večný život, kde sa stane nevyčerpateľným večne trvajúcim životom, ktorý potom prúdi naspäť do Života Božieho a v Bohu vyvolá jeden a ten istý slobodne pôsobiaci Život. Pozri, takáto je voda, ktorú ti ponúkam, tak ako Mi môžeš tak nesprávne rozumieť?!“26,9

(Ján 4:15) Žena mu povedala: „Pane, daj mi tej vody, aby som už nikdy nebola smädná a nemusela sem chodiť po vodu (čo je pre mňa ťažké)!“

Hovorí žena: „Tak mi daj z tej vody, aby ma už nikdy nesmädilo a nemusela som sem merať namáhavú cestu, aby som si nabrala vodu z tejto studne! Lebo vieš, bývam na opačnom konci mesta a mám to sem naozaj ďaleko!“ 26,10

(Ján 4:16) Ježiš jej povedal: „Choď, zavolaj svojho muža a príď (s ním) sem!“

Hovorím Ja: „Och, žena, si strašne zadubená, nedá sa s tebou rozprávať, lebo o duchovných veciach nemáš ani poňatia! – Choď naspäť do mesta, zavolaj svojho muža a príď s ním sem! S ním sa budem rozprávať a určite Mi bude rozumieť lepšie ako ty! Alebo je aj tvoj muž ako ty a bude si chcieť duchovnou vodou pokory uhasiť svoj telesný smäd?“26,11

27 – Rozhovor Pána a ženy o jej mužovi. Jej otázka, ako a kde treba uctievať Boha a ako sa vyliečiť. O pravom uctievaní Boha v duchu a v pravde.

(Ján 4:17) Žena mu odpovedala: „Nemám muža.“ Nato jej Ježiš povedal: „Správne si povedala: ‚Nemám muža.‘“

Nato žena odpovie dosť podráždene: „Nemám muža!“, načo jej Ja s úsmevom poviem: „Krátko, dobre a výstižne, povedala si to teraz úplne správne.“ 27,1

(Ján 4:18) „Lebo si mala piatich mužov a ten, ktorého máš teraz, nie je tvoj muž. To si povedala pravdu (ako to s tebou stojí)!“

„Lebo pozri, moja milá, už si mala piatich mužov, a keďže ich prirodzenosť nezodpovedala tvojej prirodzenosti, čoskoro ochoreli a umreli; žiaden z nich s tebou nevydržal viac než rok. V tvojom tele sú zlé červy, a kto s tebou niečo má, toho tvoje červy čoskoro usmrtia. Ale muž, ktorého máš teraz, nie je tvoj muž, ale len tvoj frajer – k jeho a tvojej skaze! Tak, tak, teraz si predo Mnou naozaj povedala pravdu.“27,2

(Ján 4:19) Žena mu odpovedala: „Pane, vidím, že si prorok.“

Tu sa žena vo vnútri preľakne, ale navonok nechce dať nič najavo. Po chvíli ale predsa len povie: „Pane, vidím, že si prorok! Keď tak veľa vieš, možno vieš aj o tom, čo by mi mohlo pomôcť?!“27,3

(Ján 4:20) „Naši otcovia uctievali Boha na tomto vrchu (Garizim), vy ale hovoríte, že v Jeruzaleme je miesto, kde ho treba uctievať! (Ktoré z toho je teda platné pred Bohom?)“

„Ja dobre viem, že s takýmto dokáže pomôcť len Boh sám, ale ako a kde ho má človek uctievať? Naši otcovia vravia, že sa musí uctievať na hore Garizim, kde ho uctievali už naši praotcovia. Vy ale hovoríte, že v Jeruzaleme je to správne miesto, kde treba uctievať Boha! Keďže si zjavne Boží prorok, povedz mi, kde vlastne má človek Boha uctievať tak, aby to Boh prijal?! Lebo pozri, som ešte mladá a ľudia hovoria, že som prekrásna žena, a to by bolo niečo príšerné, keby ma moje červy mali zožrať zaživa! Ó, ja úbohá, nešťastná žena!“27,4

(Ján 4:21) Ježiš jej odpovedal: „Ver mi, žena, že prichádza hodina, keď nebudete uctievať Otca ani na tomto vrchu, ani v Jeruzaleme.“

Hovorím Ja: „Ja dobre poznám tvoju chudobu, tvoju núdzu, aj tvoje zlé telo. Poznám ale aj tvoje srdce, ktoré sa síce nedá nazvať práve najlepším, ale ani zlým, a vedz, že to je dôvod, prečo sa teraz s tebou rozprávam. Kde je ale srdce čo len trochu dobré, tam je možná aj pomoc! – Ale v tom sa úplne mýliš, keď si na pochybách, kde má človek dôstojne a účinne uctievať Boha! 27,5

Pozri, Ja ti hovorím a ver Mi, že prichádza čas, a už je dokonca tu, keď nebudete Otca uctievať ani na hore, ani v Jeruzaleme!“27,6

Tu sa žena zhrozí a hovorí: „Beda mi a beda celému ľudu! Čo s nami bude?! Či sme tiež tak strašne zhrešili ako Židia?! Ale prečo nám Jehova tentokrát neposlal žiadnych prorokov, ktorí by nás napomenuli? Ty si k nám, pravda, prišiel ako pravý prorok, ale čo je nám to platné, keď mi hovoríš: Boh sa nebude uctievať ani na hore, ani v Jeruzaleme? Či to neznamená – ako teraz čítam z tvojho zrazu veľmi vážneho výrazu tváre, – toľko ako: Boh úplne opustí Svoj starý ľud a bude prebývať s nejakým iným národom? Na akom mieste na svete to bude? Ach, povedz mi to, aby som tam mohla ísť a ponúkla Bohu svoje pravé pokánie, aby mne úbohej pomohol a neopustil úplne môj ľud!“27,7

Nato Ja hovorím: „Dobre Ma počúvaj, a snaž sa Ma pochopiť! – Prečo pochybuješ a trasieš sa tu? Chceš povedať, že Boh je pri dodržiavaní svojich sľubov rovnako neverný ako ľudia medzi sebou?!“27,8

(Ján 4:22) „Vy neviete, čo uctievate, my ale vieme, čo uctievame, lebo spása prichádza aj tak od Židov!“

„Vy vystúpite na horu a tam sa modlíte, ale neviete, čo sa tam modlíte, ani koho tam uctievate! Rovnako je to u tých, ktorí sa modlia v Jeruzaleme – ženú sa do chrámu a robia tam hrozný rámus, ale tiež nevedia, čo robia, ani čo uctievajú.27,9

Ale napriek tomu, ako povedal Boh ústami prorokov, spása neprichádza od vás, ale od Židov! Prečítaj si len tretí verš druhej kapitoly proroka Izaiáša[20] a tam to nájdeš!“27,10

Hovorí žena: „Áno, ja dobre viem, že je to tak, že zákon vychádza zo Siona, pretože je tam, v arche, uložený. Ale prečo potom hovoríš: 'Ani na vrchu, ani v Jeruzaleme'?!”27,11

(Ján 4:23) „Ale prichádza čas, a už je tu (pred tvojimi očami), keď praví ctitelia budú uctievať Otca v duchu a v pravde; lebo Otec Sám chce, aby ho ľudia takto uctievali.”

Hovorím Ja: „Stále si Ma nepochopila. Pozri, Boh Otec od večnosti nie je hora, ani chrám, ani archa, a rovnako neprebýva na hore, v chráme a takisto ani v arche! Preto som ti povedal: Ale prichádza čas a už je tu pred tvojimi očami, keď praví ctitelia – ktorých tu pod stromami vidíš vo veľkom počte odpočívať, a niektorých si už stretla v meste, keď kupovali jedlo – budú Boha Otca uctievať v duchu a v pravde, lebo odteraz to tak chce Sám Boh Otec, aby ho ľudia takto uctievali!“27,12

(Ján 4:24) „Lebo Boh je duch, a tí, čo ho uctievajú, musia ho uctievať v duchu a v pravde!“

„Lebo pozri, Boh je duch, a tí, čo ho uctievajú, musia ho uctievať v duchu a v pravde!27,13

A vidíš, že na to nepotrebuješ ani horu, ani chrám, ale len podľa možnosti čisté, milujúce a pokorné srdce! Ak srdce je také, aké má byť, teda nádobou lásky k Bohu, nádobou plnou miernosti a pokory, potom je v takom srdci plná pravda. Kde je ale pravda, tam je svetlo a sloboda, lebo Svetlo Pravdy každé srdce oslobodzuje. Keď je ale slobodné srdce, potom je slobodný celý človek.27,14

Ten, kto miluje Boha takýmto srdcom, je pravým ctiteľom Boha Otca, a Otec jeho modlitbu vždy vypočuje a nebude hľadieť na miesto, na ktorom nič nie je – či už ide o vrch alebo o Jeruzalem –, lebo Zem patrí celá Bohu, iba srdce patrí každému jednotlivému človeku! Myslím si, že teraz si Ma už pochopila.“27,15

28 – Žena je ochotná dať sa Pánovi napiť. Od duchovného smädu Pána k ľudskému srdcu. Liečiaci duch u veriacich ľudí. Rozhovor o Mesiášovi. Pán sa žene odhalí ako Mesiáš.

Hovorí žena: „Áno, Pane, teraz si hovoril jasnejšie! Ale povedz mi: Nie si už smädný alebo sa len nechceš napiť zo džbána od hriešnice?“ Hovorím Ja: „Drahá žena, môžeš to nechať tak, lebo vedz, že ty si Mi milšia ako tvoj džbán a tvoja voda! Keď som predtým chcel, aby si sa Mi dala napiť, nemyslel som tvoj džbán, ale tvoje srdce, v ktorom je omnoho chutnejšia voda ako v tejto studni a v tvojom džbáne. Vodou svojho srdca môžeš tiež vyliečiť celé svoje telo, lebo to, čo sa Mi na tebe páči, to ťa aj vylieči, pokiaľ tomu dokážeš uveriť!“28,1

„Ach, Pane, ako to mám zariadiť, aby som dostala vodu môjho srdca do môjho prirodzenia? Pane, odpusť mi, že s tebou hovorím tak otvorene, ale som len biedna žena. Vieš, bieda nepozná hanbu ako hanbu, ale len samú seba, a preto popustí uzdu jazyku podľa toho, aká veľká je jej núdza. Keby som nebola taká biedna, veru, ponúkla by som ti svoje srdce! Ale – ó, Bože, Ty svätý Otec, pomôž mi! – som taká veľmi chorá a nesmiem už ku svojim mnohým hriechom pridávať žiadne nové, lebo ponúknuť niekomu takému čistému, ako si zaiste ty, také nečisté srdce, by určite bolo tým najväčším hriechom!“ 28,2

Hovorím Ja: „Moja drahá žena, nie ty si Mi ponúkla svoje srdce, ale Ja som si ho zobral, keď som ťa žiadal o vodu! Preto Mi svoje srdce môžeš ponúknuť, lebo Ja prijímam aj srdcia Samaritánov! Ak Ma miluješ, robíš dobre, lebo Ja som ťa miloval už dávno predtým, ako si na Mňa mohla čo len pomyslieť!“28,3

Tu sa tá krásna žena začervená a povie, trochu zahanbene: „Odkedy ma teda poznáš? Bol si už niekedy v tomto meste alebo v Samárii? Veru, ja som ťa tu nikde nezahliadla! Och, prosím ťa, povedz mi to, kde a kedy si ma videl!“ 28,4

Hovorím Ja: „Ani tu, ani v Samárii, ani na žiadnom inom mieste, a predsa ťa poznám už od narodenia, a dokonca ešte skôr; a celý čas som ťa miloval ako svoj život! Ako sa ti to pozdáva? Si spokojná s Mojou láskou? Vieš, keď si vo svojich dvanástich rokoch spadla do nádrže, bol som to Ja, kto ťa vytiahol – ty si ale nemohla vidieť ruku, ktorá ťa vytiahla z nádrže! Spomínaš si ešte nato?“28,5

Z toho je žena úplne v rozpakoch a nevie, čo by na to mala povedať, lebo v jej srdci už horí veľa plameňov a jej láska sa viditeľne zväčšuje. 28,6

Nejakú chvíľu som nechal jej srdce pracovať a potom som sa jej opýtal, či nevie niečo o Mesiášovi, ktorý má prísť.28,7

(Ján 4:25) Hovorí žena: „Viem, že prichádza Mesiáš, a bude sa volať Kristus! Keď Ten príde, povie nám (tiež len) všetko (to, čo si mi teraz povedal ty)?“ [21]

Nato žena – s veľmi červenými lícami a vzdúvajúcou sa hruďou – povie: „Pane, ty najmúdrejší prorok Boží, dobre viem, že má prísť zasľúbený Mesiáš a Jeho meno bude Kristus! Keď ale príde, bude nám môcť povedať len to, čo si mi teraz povedal ty?! Kto nám ale povie, kedy a odkiaľ príde Mesiáš? Keď si taký veľmi múdry, možno by si mi vedel povedať niečo bližšie o príchode Mesiáša? Lebo vieš, už dlho čakáme, a o Mesiášovi nepočuť nikde ani slova! Preukázal by si mi tým veľkú láskavosť, keby si mi povedal, kedy a kde presne príde Mesiáš, aby oslobodil Svoj ľud od jeho mnohých nepriateľov! Och, povedz mi to, ak to vieš! Možno sa Mesiáš zľutuje aj nado mnou a pomôže mi, ak by som ho o to veľmi prosila!“28,8

(Ján 4:26) Ježiš jej povedal: „To som Ja, kto sa s tebou rozpráva.“

Ja nato poviem žene krátko, ale veľmi láskavo: „To som Ja, kto sa s tebou teraz rozpráva!“28,9

29 – Vyliečenie ženy. Radosť vyliečenej a nadšené ohlasovanie nájdeného Mesiáša. Delegácia Sycharijcov k Mesiášovi.

(Ján 4:27) Vtom prišli jeho učeníci (z mesta, s nakúpeným jedlom) a divili sa, že sa rozpráva so ženou, ani jeden však nepovedal: „Čo sa jej pýtaš?“ alebo: „Prečo sa s ňou rozprávaš?“

Toto vyhlásenie ženu veľmi vyľakalo, a ešte o to viac, že práve v tej chvíli sa z mesta vrátili učeníci s jedlom a udivene otvárali oči, keď Ma našli rozprávať sa s touto ženou. Nikto sa ale neodvážil Mňa alebo ženy opýtať, čo sme robili alebo o čom sme sa rozprávali. Ale ostatní spolupútnici (spolu s Mojou matkou, ktorá tiež išla s nami, spali tak tvrdo, že ich bolo ledva možné zobudiť, keďže dlhý pochod ich veľmi unavil. Nakoniec sa vrátil aj ten učeník, ktorý išiel do dedinky hľadať nádobu na vodu, ale žiadnu nenašiel. Ospravedlnil sa a povedal: „Pane, v dedinke je nejakých dvadsať domov, ale doma nie je žiaden človek a všetky dvere sú pevne zamknuté.“29,1

Nato mu odpoviem: „Z toho si nič nerob! Vieš, to sa nám prirodzene a obzvlášť duchovne bude stávať ešte veľmi často, že v smäde našej lásky budeme klopať na dvere (srdcia) ľudí, hľadajúc nádobu na nabratie živej vody, no srdcia nájdeme zamknuté a prázdne! Rozumieš tomuto obrazu?“ 29,2

Hovorí učeník, dosť dotknutý a znepokojený: „Pane, ty drahý majster, rozumel som Ti, žiaľ, úplne! Ak je to ale tak, potom veľa vody nenamútime!“29,3

Hovorím Ja: „A predsa, brat Môj! Pozri sa na túto ženu! – Hovorím ti: nájsť jedného strateného je viac ako deväťdesiatdeväť spravodlivých, ktorí, podľa svojho svedomia, nepotrebujú pokánie, keďže si predstavujú, že Bohu slúžia každý šabat na hore Garizim, ale odtiaľto už na predšabat zoberú všetky nádoby na vodu, aby si cez šabat nemohol nikto nabrať vody zo studne a uhasiť svoj smäd, čím by sa, podľa názoru spravodlivých, šabat znesvätil. Och, aká ohromná, slepá hlúposť týchto spravodlivých! Tu ale stojí jedna hriešnica s dobrým džbánom a poslúži nám! Povedz Mi, čo je lepšie: táto alebo tých deväťdesiatdeväť ctiteľov šabatu na Garizim?!“29,4

Žena ale povie, veľmi kajúcne: „Pane! Ty syn Večného! Tu je môj džbán, poslúžte si s ním, nechávam ho tu pre vás! Ja ale musím ísť rýchlo do mesta, lebo stojím pred vami vo veľmi nedôstojnom odeve!“ – Hovorím Ja: „Žena, buď zdravá a urob tak, ako sa ti zdá dobré!“29,5

(Ján 4:28) Žena tam nechala svoj džbán, odišla do mesta a hovorila ľuďom:

Plačúc od radosti opustí žena džbán aj studňu a ponáhľa sa do mesta, cestou Mi ale veľakrát máva, lebo Ma veľmi ľúbi. Žena príde do mesta takmer bez dychu a postretne hlúčik mužov, ktorí ako zvyčajne, v tienistej uličke ctia šabat, prechádzajúc sa hore-dole. Muži, ktorí ženu dobre poznajú, sa jej zo žartu opýtajú: „No, no, kam sa tak ponáhľaš? Kde horí?“ Žena na nich ľúbezne vzhliadne a hovorí: „Ach, nežartujte, milí páni, lebo teraz je čas vážnejší, ako si dokážete predstaviť!“29,6

(Ján 4:29) „Poďte sa pozrieť na človeka, ktorý mi povedal všetko, čo som urobila! Nebude to Mesiáš?“

Tu muži všetko nechajú tak a pýtajú sa, plní úzkostlivej zvedavosti: „No, no, čože sa to deje, idú na nás nepriatelia alebo sa na nás valí mračno kobyliek?“29,7

Žena hovorí, úplne bez dychu: „Nič z toho! To, čo je vo veci, je oveľa väčšie a nezvyčajnejšie! Počúvajte ma!29,8

Už pred hodinou som išla k Jakobovej studni, aby som si nabrala poludňajšiu vodu a vidím tam jedného muža, ktorého od začiatku považujem za Žida, sedieť na obrube studne! Nevšímala som si ho, ale ako som vytiahla vodu zo studne, ten muž ma oslovil a žiadal ma, aby som mu dala napiť z môjho džbánu. To som odmietla, keďže som si myslela, že je Žid.29,9

On ale ďalej rozprával, múdro ako Eliáš, a povedal mi všetko, čo som kedy urobila. Na konci sám zaviedol reč na Mesiáša, a ako som sa ho ďalej pýtala, kde, ako a kedy má Mesiáš prísť, vtedy mi láskavo, ale hlasom, ktorý mi vošiel do morku kostí, povedal: 'To som Ja, kto sa s tebou teraz rozpráva!'29,10

Ja som sa ho ale už predtým, keď mi povedal, aká som chorá, pýtala, či by ma nevedel vyliečiť. Ale až nakoniec mi povedal: 'Buď zdravá!' a hľa, moje zlo zo mňa odišlo ako vietor a teraz som úplne zdravá!29,11

Tak choďte tam a sami sa pozrite, či On nie je pravý Kristus, zasľúbený Mesiáš. Ja som o tom pevne presvedčená, lebo väčšie znamenia ako tento človek, by nedokázal robiť ani Kristus – ak to teda nie je On! Choďte teda tam a sami sa presvedčte! Ja sa ale ponáhľam domov, dať si na seba lepšie šaty, lebo takto pred jeho slávou nedokážem vydržať! On je určite niečo viac ako prorok alebo kráľ ľudu, pokiaľ by aj nebol Kristom!“ 29,12

Hovoria muži: „Áno, keď je to tak, potom tento čas je časom najvyššej vážnosti a významu! Musíme tam ísť ale vo väčšom počte a mali by byť medzi nami viacerí, ktorí dobre ovládajú Písmo; škoda len, že dnes sú všetci naši rabíni na hore! Ale možno sa nechá presvedčiť, aby medzi nami pár dní pobudol, a potom ho môžu vyskúšať aj oni.“29,13

(Ján 4:30) Vyšli teda z mesta a prišli k Nemu.

Zavolali ešte ďalších, aby s nimi išli k Jakobovej studni, a teraz je na ceste procesia skoro sto ľudí oboch pohlaví, ktorí sa vydali na cestu, aby uvideli Mesiáša.29,14

30 – Pánova reč o Jeho živej potrave. O veľkej žatve.

(Ján 4:31) Medzitým ho učeníci prosili: „Majster, najedz sa teraz!“

Kým sa veľký dav z mesta presúval k studni, Moji učeníci Ma upozornili, že by som sa mal zatiaľ najesť! Lebo už vedeli, že akonáhle za Mnou prídu nejakí ľudia, už si jedlo nevezmem. Oni Ma milovali a báli sa, že by som mohol zoslabnúť a ochorieť. Lebo aj keď vedeli, že som Kristus, Moje telo napriek tomu považovali za slabé a krehké, a preto Mi radili, aby som sa najedol.“30,1

(Ján 4:32) On im však povedal: „Ja mám na jedenie potravu, o ktorej vy nič neviete.“

No Ja som sa na nich pozrel s láskavou vážnosťou a povedal: „Moji drahí priatelia, Ja mám teraz na jedenie potravu, o ktorej vy nič neviete!“ 30,2

(Ján 4:33) Tu si hovorili učeníci medzi sebou: „Vari mu niekto už priniesol jesť?“

Tu sa učeníci na seba pozerali a hovorili si medzi sebou: „Doniesol Mu už niekto odniekiaľ niečo na jedenie? Čo za jedlo to bolo? Už to aj stihol zjesť? Lebo nikde nič nevidieť – okrem džbánu, ktorý je stále plný vody. Či nakoniec premenil vodu na víno?“30,3

(Ján 4:34) Ježiš im povedal: „(Och, nerozprávajte také nezmysly!) Mojím pokrmom je plniť vôľu Toho, kto Ma poslal, a dokonať Jeho dielo!“

Ja im hovorím: „Och, nerozprávajte také nezmysly, že čo som jedol alebo nejedol! Už ste predsa veľakrát mohli vidieť, že sa po vašom boku nenechávam špeciálne obsluhovať. Nerozprávam vám o žiadnom jedle pre telo, ale vám hovorím o oveľa vyššom a hodnotnejšom pokrme pre ducha – a ten pozostáva z toho, že naplním vôľu Toho, kto Ma poslal, a dokonám Jeho veľké dielo! Ale Ten, kto Ma poslal, je Otec, o ktorom vravíte, že je vaším Bohom, ktorého ste ale doteraz nikdy nepoznali. Ja ho ale poznám a vykonávam Jeho Slovo, a to je Môj pravý pokrm, ktorý vy nepoznáte. Hovorím vám: „Nielen chlieb, ale aj každý dobrý skutok alebo práca je potravou, ak aj nie pre telo, tak o to viac pre ducha!“30,4

(Ján 4:35) „Vari nehovoríte i vy sami: ‚Ešte štyri mesiace a príde žatva‘? Hovorím vám, zdvihnite oči a pozrite na polia, že sa už belejú k žatve!“

„Mnohí z vás majú doma polia a vy sami hovoríte: 'Ešte štyri mesiace a bude tu čas žatvy – a my sa musíme pobrať domov a začať žať!' Ja vám ale hovorím: Nože sa lepšie prizrite! Už teraz sa všetky polia belejú k žatve. Nemyslím ale tieto prírodné polia, ale veľké pole, ktorým je celý svet, na ktorom ľudia stoja ako dozretá pšenica, ktorá má byť zhromaždená v Božej sýpke!“30,5

(Ján 4:36) „A žnec už dostáva odmenu a zbiera plody pre večný život, aby sa spoločne tešili aj rozsievač, aj žnec.“

„A hľa, táto žatva je pravou prácou a táto práca je pravým jedlom, ktorého sa dosýta najem tak Ja, ako aj vy. Kto je na tomto poli pravým žencom, ten zbiera pravé plody pre večný život, aby sa na konci spoločne radoval ten, kto zasial, aj ten, kto zožal!“30,6

(Ján 4:37) „Tu sa potvrdzuje príslovie: Jeden rozsieva a druhý žne.“

„Lebo po žatve bude rozsievač, rovnako ako žnec, jesť z tých istých plodov a z toho istého chleba života; a vtedy sa naplní staré príslovie: Jeden zasieva a iný žne, ale obaja budú rovnako žiť zo svojej práce, a jesť jedno a to isté jedlo!30,7

Pozrite na to množstvo, ktoré k nám prišlo z mesta, aby vo Mne uvidelo Zasľúbeného. A ako vidíte, stále prichádzajú ďalší! Hľa, to nie je nič iné ako plne dozreté pšeničné klasy, ktoré mali byť už dávno zožaté! S veľkou radosťou vám hovorím: Žatva je veľká, ale žencov je ešte primálo; preto proste Pána žatvy, aby ich na Svoju žatvu poslal viac!“30,8

(Ján 4:38) „Ja som vás poslal žať to, na čom ste nepracovali. Pracovali iní a vy ste vstúpili do ich práce.“

„Ja som vás prijal, a tým prijatím som vás v duchu už aj vyslal, aby ste žali, čo ste nezasiali; lebo iní siali a vy ste teraz vstúpili do ich práce, a z toho dôvodu sa môžete považovať za veľmi šťastných! – Lebo kto seje, ten je ešte od žatvy ďaleko; kto ale kosí, ten súčasne aj žne a má už pred sebou chlieb večného života! Preto buďte teraz usilovnými žencami, lebo Vaša práca je požehnanejšia ako práca rozsievača!“30,9

Väčšina učeníkov toto učenie pochopila a hneď začala Samaritánom hlásať Moje Slovo o láske k Bohu a láske k blížnemu, a tiež to, že som pravý Kristus.30,10

Ale zopár – ešte dosť tupých v porozumení srdca – ich ku Mne pristúpilo a dôverne sa Ma pýtali: „Pane, kde zoberieme kosáky? A k tomu je dnes ešte šabat?!“30,11

Na čo som im odvetil: „Povedzte Mi, či som vás poslal kosiť prírodné polia jačmeňa, ktoré sa tu pred nami rozprestierajú? Och, vy hlavy dubové, ako dlho vás ešte budem musieť takto znášať? – Vari stále ničomu nerozumiete?! – Tak počúvajte a snažte sa to pochopiť:30,12

Moje Slovo Kráľovstva Božieho – ktoré ide najprv do vašich vlastných sŕdc a odtiaľ cez vaše jazyky do uší a sŕdc vašich spolublížnych a bratov – je duchovným kosákom, ktorý vám dávam, aby ste zožali ľudí, vašich bratov, pre Kráľovstvo Božie, ríšu pravého poznania Boha a večného života v Bohu. 30,13

Dnes je, pravdaže, šabat; ale šabat je tupý a nezmyselný ako vaše srdce. Vy hľadíte na šabat, lebo vo vašich srdciach to šabat stále silne pripomína. Keďže som ale Pánom aj nad šabatom, hovorím vám:30,14

Ak ste a chcete zostať Mojimi pravými učeníkmi, čo najskôr vykážte šabat zo svojich sŕdc! Pre nás je každý deň rovnako pracovný, a kde pracuje Pán žatvy, tam jeho sluhovia nesmú postávať s rukami vo vreckách! 30,15

Či slnko nemusí vychádzať a zapadať cez šabat rovnako ako v pracovný deň? Ak by Pán slnka aj šabatu cez šabat oslavoval, boli by ste spokojní so šabatom, počas ktorého by bola tma ako vo vreci? Vidíte, vidíte, akí ste ešte hlúpi! Preto vstaňte a robte to, čo teraz robím Ja, aj vaši bratia, a budete tak svätiť šabat pravým živým spôsobom, s ktorým budem spokojný!“ 30,16

Po týchto slovách sa aj tí slabší učeníci pobrali za Samaritánmi, ktorí už teraz za Mnou prišli z mesta vo veľkom počte a učili ich, čo o Mne vedeli. 30,17

31 – Samaritáni spoznajú Pána.

(Ján 4:39) Mnohí Samaritáni z toho mesta (na začiatku) uverili v neho pre slovo ženy, ktorá dosvedčila: „Povedal mi všetko, čo som urobila.“

A takto to išlo až do večera; a veľmi veľa z tých, ktorí za Mnou prišli z mesta, vo Mňa teraz uverilo – spočiatku kvôli svedectvu ženy, ktorá ľudom z mesta zapálenými slovami opisovala, ako som jej povedal všetko, čo kedy urobila – neskôr ale mnohí uverili kvôli tomu, čo počuli od Mojich učeníkov. Najpevnejšie ale verili tí Samaritáni, ktorí boli v Mojej blízkosti a mohli tak prijímať Moje vlastné slová.31,1

Lebo medzi nimi ich bolo zopár, ktorí boli zbehlí v Písme a títo hovorili: „Tento hovorí ako Dávid, keď povedal: ,Príkazy Pána sú správne; napĺňajú srdce radosťou. Prikázania Pána sú čisté; očiam dávajú svetlo! Bázeň pred Pánom je čistá, zostáva naveky; Pánove výroky sú pravdivé, všetky sú spravodlivé. Vzácnejšie sú ako zlato, ako množstvo rýdzeho zlata; sladšie sú ako med, ako med z plástov. Tvoju vôľu, Pane, konám s radosťou a Tvoj zákon chovám vo svojom srdci; Tvoju spravodlivosť budem kázať veľkému zástupu. Vedz, že nenechám si zapchať ústa, Pane, Ty to vieš. Tvoju spravodlivosť neskrývam vo svojom srdci; o Tvojej pravde a o Tvojej spravodlivosti hovorím. Tvoju dobrotu a Tvoju vernosť pred veľkým zástupom nezastieram.‘ – My ale vieme, a to je naše svedectvo plné pravdy a sily, že Ten, kto takto hovorí a koná – ako Dávid pred Ním a v Jeho mene takto hovoril a konal – je vpravde zasľúbený Mesiáš. Okrem Dávida ale po Dávidovi už nik takto nehovoril, ani nekonal, preto je tento nepochybne Kristus, Bohom od večnosti pomazaný! Tohto preto chceme úplne prijať!“ 31,2

(Ján 4:40) Keď teda prišli k nemu Samaritáni, prosili Ho, aby u nich zostal. A zostal tam celé dva dni.

Potom, ako si Samaritáni aj medzi sebou o Mne svedčili, prišli vo všetkej úcte až ku Mne a prosili Ma, či by som u nich nezostal. Povedali: „Pane, ako sme Ťa teraz spoznali, Ty si určite pravý Kristus, zostaň preto u nás! Lebo v Jeruzaleme nájdeš len malé prijatie, ale o to viac neviery a prenasledovania každého druhu! Lebo, či na zemi alebo na mori, na celej šírej Zemi niet horšej veci ako je farizej. Tu sa Ti ale dostane zaobchádzania, aké náleží tomu, koho nám prisľúbili Mojžiš, Dávid, aj proroci!“31,3

Ja som im ale povedal: „Drahí muži zo Sychar! Mám z toho ozajstnú radosť, že som na vašom poli zožal takú bohatú úrodu, ale nebolo by to odo Mňa pekné, aby som zostával tam, kde som vyliečil veľa chorých, ktorí sú teraz zdraví, a nedbal na mnohých iných chorých! Ale zostanem s vami dva dni a na tretí deň budem pokračovať ďalej do Galiley.“31,4

(Ján 4:41) A ešte omnoho viac ich uverilo pre Jeho slovo.

Potom pristúpili ešte mnohí, ktorí doteraz pevne neverili, a vyznali teraz svoju neochvejne pevnú vieru. Bola tam ale aj tá žena, teraz už v dobrom odeve, a povedala tým, ktorí teraz verili: „Drahí priatelia, prijmete ma teraz ako čestnú ženu? Lebo ja som vám sem prvá ukázala cestu, keď ste sa ma v žarte pýtali, kde horí!“31,5

(Ján 4:42) A žene povedali: „Veríme už nie preto, čo si povedala; veď sme sami počuli a vieme, že toto je vpravde Kristus, Spasiteľ sveta.“

Samaritáni povedali: „Keďže ťa Pán pred nami prijal, potom ťa aj my prijímame ako čestnú, ako je to v Sychar zvykom. Ale odteraz už neveríme kvôli tvojim slovám, lebo teraz sme ho sami počuli rozprávať a spoznali sme, že On je skutočne Kristus, Spasiteľ sveta! A ty z nás už neurobíš viac veriacich ako sme! Ale odteraz sa ti od nás dostane pravej úcty, ak už viac nebudeš hrešiť!“31,6

Hovorí žena: „Ale ja som nikdy nezhrešila až tak, ako si to vy, žiaľ, doteraz predstavujete. Predtým, ako som sa stala právoplatnou manželkou muža, sa môjho tela ruka muža nikdy nedotkla, a aj potom, ako som sa stala manželkou, som žila úplne usporiadane, ako sa na ženu patrí. Že som nemohla otehotnieť, a že každý jeden z mojich piatich právoplatných manželov, potom ako so mnou vykonal svoju vec, musel čoskoro zomrieť, zato predsa nemôžem ja, ale nanajvýš tí, od ktorých som dostala takéto telo, ktoré je pre muža nevhodné. Potom, ako zomrelo mojich päť mužov, čo mi spôsobilo nevýslovné trápenie, som sa rozhodla, že sa už s mužom nikdy nespojím. Ale ako viete, po roku prišiel do Sychar jeden lekár so svojimi bylinkami, olejmi a masťami, a uzdravil veľa ľudí, tak som aj ja – poháňaná mojou veľmi citeľnou mizériou – išla za ním, či by mi tiež nevedel pomôcť. 31,7

On sa na mňa pozrel a povedal: ,Žena, dal by som celý svet za to, aby som ti vedel pomôcť, lebo moje oči doteraz nevideli krajšiu ženu ako si ty! Ale ak by som ti aj nevedel pomôcť úplne, dokážem tvoje zlo aspoň zmierniť!‘ Potom sa nasťahoval do môjho chudobného príbytku, kde mi každý deň podával lieky na zmiernenie mojich problémov a staral sa o mňa, ale ešte nikdy sa môjho tela nedotkol so zlým úmyslom, ako si to vy nesprávne predstavujete! 31,8

A tak som pred Bohom, ako iste aj vy, vždy len hriešnica, ale myslím si, že vo vašich očiach nie som až taká veľká hriešnica, za akú ma považujete. Tam na Jakobovej studni sedí Ten, ktorý mi už predtým povedal, čo všetko som urobila; Jeho sa teda opýtajte, a On Sám vám povie, do akej miery si zaslúžim alebo nezaslúžim povesť verejnej hriešnice.“31,9

Tu sa na seba Samaritáni prekvapene pozerajú, a povedia: „No, no, hlavne nech ti je už dobre, a my sme to zase až tak zle nemysleli. Zato teraz budeš čestnou občiankou mesta Sychar. Povedz, si s nami spokojná?“ 31,10

Hovorí žena: „Ach, netrápte sa vy o česť chudobnej ženy! Ja som si už väčšiu časť cti aj tak zobrala!“31,11

Hovoria Samaritáni: „A k tomu si ako prišla? Nevieme nič o tom, že by ti mesto udelilo medailu cti! Odkiaľ si to teda zobrala?“31,12

Hovorí žena, ukazujúc na Mňa so slzami skutočnej lásky a pravej vďačnosti: „Tu odpočíva! On jediný je mojou najvyššou poctou, ktorú mi nemôžete dať vy, ani nikto na svete, a rovnako tak ani vziať! Lebo On mi ju dal a od neho som si ju zobrala! Ja veľmi dobre viem, že v celej svojej bytosti nie som ani najmenej hodná prijať poctu od Neho, Pána slávy, ale On mi ju dal pred vami, a ja som si ju pred vami zobrala a podala vám o ňom zvesť, lebo predtým ste o Ňom nevedeli. Vidíte, toto, čo ste mi vy nedali, mám pred vami všetkými, a keďže to už mám, nedá sa mi to už vziať, a to je skutočné, večne platné vyznamenanie. Vaše čestné vyznamenanie je ale platné len dočasne a aj to len pre Sychar, a bez toho sa zaobídem, keď mám toto večné. Dúfam, že teraz už chápete, ako a odkiaľ som si zobrala väčšiu časť cti.“ 31,13

Hovoria Samaritáni: „Je v tom nejaká výhoda, že si sem náhodou prišla prvá a natrafila na Krista? My sme ho teraz tiež našli a chválime a vážime si ho vo svojich srdciach rovnako ako ty, a On nám, rovnako ako tebe, sľúbil, že v našom meste zostane dva dni. Keď je to ale tak, prečo hovoríš o pocte, ktorú si dostala pred nami?“31,14

Hovorí žena: „Drahí muži sycharskí, ak by som vás mala presvedčiť, to by sme nikdy nedošli konca. Ja som vám teraz povedala, ako je to podľa pravdy, ale druhýkrát vám to hovoriť nebudem! Viacerí z vás študovali rímske právo; sú podľa tohto práva sudcami, a hovoria, že je to múdry zákon! A v tomto zákone – ktorý som aj ja čítala, keďže rozumiem rímskemu jazyku – stojí napísané: Primo occupanti jus![22] Ja som tu ale bola prvá, takže mi moje dobré právo nemôžete vziať!“ 31,15

Tu Samaritáni stíchli a nevedeli žene nič odseknúť, lebo teraz trafila do ich slabého miesta, a tak nedokázali reagovať. Kvôli Židom boli totiž veľkými priateľmi Rimanov a vysoko si cenili múdrosť a poriadok rímskeho práva; preto teraz, keď sa žena odvolala na rímsky zákon, zostali ticho. 31,16

Netreba sa ale čudovať, že žena dobre ovládala rímsky jazyk – Samaritáni takmer bez výnimky hovorili rímskym jazykom a čiastočne aj grécky, aby sa tak aj cez jazyk vyhli akémukoľvek spojeniu so Židmi.31,17

32 – Milá scéna medzi Pánom a ženou, v ktorej dome sa Pán ubytuje.

Bol už ale večer a všetci, ktorí so Mnou prišli z Judska a kvôli veľkej únave prespali celé popoludnie, sa jeden za druhým budili a čudovali sa, ako mohol tak rýchlo nastať večer! A pýtali sa Ma, čo sa teraz bude diať, či majú hľadať nejaké ubytovanie alebo či počas chladnejšej noci budem pokračovať v ceste.32,1

Ja som ale povedal: „Kým ľudia spia, Pán stále bdie, a Pán sa o všetko postará. A tí, ktorí sú s Ním, sa nemusia starať o nič, len o to, aby zostali s Ním. Preto sa teraz pripravte, aby sme sa mohli presunúť do tohto mesta Samaritánov! Tam sa pre nás všetkých nájde dobré ubytovanie. Tu, táto žena, ktorá Mi na poludnie odmietla dať vodu, má priestranný dom, a myslím si, že nám na dva dni neodmietne ubytovanie.“32,2

Tu žena padne predo mňa na zem, vzlykajúc od lásky a radosti a hovorí: „Och, Pane, Ty môj Spasiteľ, ako som ja, úbohá hriešnica, prišla k takejto milosti?“32,3

Hovorím Ja: „Prijala si Ma do svojho srdca, ktoré je oveľa príjemnejšie ako tvoj dom; takže Ma hádam prijmeš aj do svojho domu, ktorý, rovnako ako túto studňu, postavil Jakob pre svojho syna Jozefa. Ale je nás veľa, budeš mať preto tie dva dni dosť čo robiť a starať sa, ale veľa tým aj získaš!“ 32,4

Hovorí žena: „Pane, aj keby vás bolo desaťkrát toľko, bude o vás, v rámci mojich možností, najlepšie postarané! Lebo môj dom – ktorý je už, pravda, miestami dosť rozpadnutý – má veľa čistých izieb, ktoré sú, podľa mojich možností, dobre zariadené a sú obývané len mnou, mojím lekárom a niekoľkými jeho služobníkmi. Ja Ti ale hovorím, ó, Pane, že dom je Tvoj, a len Ty si právoplatným majiteľom môjho domu, lebo máš k nemu najstaršie právo. Preto poď, ó, Pane, a vojdi do Svojho domu! Odteraz je úplne Tvoj, a odteraz Tvojím aj zostane, spolu so všetkými, čo v ňom je!“32,5

Hovorím Ja: „Ach, žena, tvoja viera je veľká a ľúbezné tvoje srdce; preto sa aj ty staneš mojou učeníčkou a aj ňou zostaneš. A kdekoľvek sa bude hlásať toto evanjelium, ty budeš vždy spomenutá!“32,6

Toto Samaritánov trochu prekvapilo a podráždilo, a viacerí ku Mne prišli a hovorili Mi: „Pane, aj my máme domy, a bolo by Ti lepšie, keby si sa ubytoval u nás! Lebo vedz, že dom tejto ženy je u nás veľmi neslávne známy a je to skôr ruina ako dom!“32,7

Hovorím Ja: „Už ste so Mnou tri hodiny, poznali ste Ma, a nadišiel už večer, ale nikto z vás Mne alebo Mojim učeníkom neponúkol ubytovanie, hoci som vypočul vašu žiadosť a sľúbil som, že zostanem vo vašom meste dva dni! 32,8

Ale ja som zhliadol srdce tejto ženy, a to veľmi túžilo po tom, aby som bol ochotný sa u nej ubytovať! Preto nie Ja som žiadal o ubytovanie v jej dome, ale jej srdce to chcelo. Ale keďže sa pred vami neodvážilo prehovoriť nahlas, vyšiel som tomuto srdcu naproti a žiadal od neho to, čo Mi chcelo dať s takou horúcou živou túžbou a ochotou!32,9

Na základe týchto závažných dôvodov teraz na dva dni prijmem ubytovanie v dome tejto ženy! Požehnaní tí, ktorých to nebude hnevať!32,10

Ale hovorím vám: ako človek seje, tak aj žne. Kto seje skromne, ten bude skromne aj žať, kto ale seje hojne, ten hojne aj zožne. Nikto z vás Mne alebo Mojim učeníkom doteraz nič neponúkol, táto žena Mi ale hneď poskytla do vlastníctva celý svoj majetok! Kto z vás urobil niečo také? Je teda nesprávne, že jej dávam pred vami prednosť? Ale hovorím vám: Ktokoľvek sa bude s touto ženou o toto prieť, tomu sa čoskoro zle povodí!“ 32,11

Samaritáni sú z toho dosť zaskočení, keďže celá záležitosť im zjavne zadymila do nosa, ale vzchopia sa a prosia Ma, či im dovolím, aby Ma na druhý deň navštívili.32,12

Ja im ale odpoviem: „Ja vás nepozývam, ani od vás nič nežiadam. Kto za Mnou ale slobodne príde, nenájde žiadne zavreté dvere, ale bude mať ku Mne úplne voľný prístup. Kto teda chce prísť, nech príde, kto chce však zostať doma, nech zostane, lebo Ja nikoho nenútim, ani nesúdim!“32,13

Tu sa Samaritáni zdvihli a odišli do mesta. Ja som ale ešte chvíľu zostal pri studni, a žena zo svojho džbánu napojila všetkých smädných, ktorí boli so Mnou.32,14

33 – Zázračné dianie v ženinom dome počas jej neprítomnosti.

Ale jej lekár, ktorý tiež prišiel s ňou, sa ponáhľal napred, aby so svojimi služobníkmi pre Mňa pripravili to najlepšie ubytovanie a, podľa možnosti, čo najlepšiu večeru. Ako však vkročil do domu, nevedel sa dosť vynačudovať, že jeho ľudia sú už takmer hotoví so všetkým, čo im chcel nakázať. Opýtal sa ich teda v dobrom, kto im to prikázal. Oni odvetili: „Mladík skvelého vzhľadu prišiel a prehovoril k nám medovým hlasom: ,Urobte toto a toto, lebo Pán, ktorý čoskoro vkročí do tohto domu, toto všetko potrebuje!‘ Keď sme sa dozvedeli o takejto úžasnej veci, nechali sme všetko tak, a robili sme len to, čo nám nakázal tento mimoriadny mladík.“33,1

Doktor žasol a potom sa opýtal: „A kde je ten mimoriadny mladík?“ Služobníci mu odvetili: „To nevieme, lebo keď nám povedal, čo robiť, rýchlo sa vytratil z domu a nevieme, kam išiel.“ Lekár povedal: „Netrápte sa s tým, lebo veľká vec sa stala tomuto domu a vy všetci tým získate!“ 33,2

Po tomto sa lekár rýchlo ponáhľal z mesta, aby Mi dal vedieť, že všetko je už pripravené.33,3

Cestou ale stretol niekoľko ultramojžišovcov, ktorí ho zastavili a hovorili mu: „Priateľu, to sa nepatrí, takto behať počas šabatu. Či nevieš, čím všetkým môže človek znesvätiť Jehovov deň?“33,4

Hovorí lekár: „Vy mojžišovskí pedanti! Ponáhľať sa cez šabat – napriek tomu, že slnko už zašlo, a je teda po šabate – počítate ako hriech, ale že vy cez šabat páchate so svojimi ženami a dievkami samé smilstvo, kurvenie a cudzoložstvo, to vám neprekáža? Toto Mojžiš prikázal robiť cez sviatok Jehovov?“ Hovoria Samaritáni: „Keby dnes nebol šabat, boli by sme ťa za takéto slová rovno ukameňovali, ale tentokrát ti to prejde!“ Hovorí lekár: „No, no, vaša reč a vaše správanie sa teraz veru pekne vynímajú; obzvlášť v tomto čase, keď sa dávno zasľúbený Mesiáš zdržiava pred bránami Sychar a ja Mu idem naproti, aby som Mu povedal, že v Jeho dome je všetko pripravené na Jeho príchod! Či ste nepočuli, čo sa dnes stalo pred bránami nášho mesta?“ 33,5

Hovoria Samaritáni: „Dobre sme počuli, že pri studni sa utáborila židovská karavána, a že jeden Žid, zrejme vodca tejto karavány, sa tváril, že je Kristus. Ty si predsa lekár, a napriek tomu nerozumieš, že Židia sa nás týmto spôsobom snažia oklamať a takýmto trikom z nás urobiť úplných idiotov? To už by len bol Mesiáš! Myslíš si, že ho nepoznáme?! Či nie sme tiež z Galiley a rovnakého vyznania, postaveného striktne na Mojžišových zákonoch?! Keďže sme ale z Galiley, poznáme tohto Nazareťana, ktorý je synom tesára. Tento, ktorému už prestala chutiť robota, sa teraz nechá využívať ako odporný nástroj farizejov; predvádza naučené magické kúsky a na váš účet sa vydáva za Mesiáša! A somári a voly, ako ty, mu sadnú na lep a veria jeho slovám pokušiteľa! Mali by sme ich všetkých zobrať, poriadne ich zmlátiť prútmi a vyšmariť ich za hranice ako hnoj a špinu!“ 33,6

„Ach, vy zaslepení! V dome, v ktorom bývam, čakajú Jeho anjeli Boží a nosia pre Neho jedlo, pitie, a veci na spanie, a vy takto hovoríte?! Pán vás za to potrestá!“33,7

Ako to lekár vyslovil, desať ich v okamihu onemelo, a žiaden z nich nedokázal vysloviť ani slovo, ale zostali nemí počas celého Môjho dvojdňového pobytu v Sychar. Doktor ich ale nechal tak a ponáhľal sa za Mnou.33,8

Keď ku Mne príde, hovorí Mi: „Pane! Tvoj dom je pripravený! Dejú sa tam zázračné veci! Ale cestou sem som stretol niekoľko darebákov, ktorí sa Ťa snažili predo mnou očierňovať. Ale ich vyvreskovanie netrvalo dlho! Tvoj anjel im plesol po ústach a okrem dvoch všetci onemeli; tí dvaja sa ale hrozne zľakli a utiekli. Toto sa, ó, Pane, udialo všetko za poslednú polhodinu!“ – Hovorím Ja: „Buď pokojný, to muselo prísť, aby sa tí, ktorí už veria v Moje meno, od nás neodvrátili! Teraz už ale ideme a ty, moja drahá žena zo Samárie, si nezabudni svoj džbán!“ Žena hneď naberie čerstvú vodu a berie ju so sebou do domu. – Pri Jakobovej studni pred mestom Sychar tak ubehla polka dňa a priniesla celkom bohatú žatvu.33,9

34 – Učenie a skutky Pána zaznamenané evanjelistom Jánom. Anjelov zázrak. Pán a Jeho vlastní v starom Jozefovom dome v Sychar. Vysvetlenie Pánovej zázračnej moci.

Ale Môj učeník Ján sa na Mňa obrátil a povedal: „Pane! Ak s tým súhlasíš, chcel by som už túto noc zaznamenať všetko, čo sa tu udialo!“ 34,1

Hovorím Ja: „Nie všetko, brat Môj, ale len to, o čom som ti povedal, že by si si mal zapísať! Lebo ak by si mal zapísať všetko, čo sa tu udialo a čo sa tu za dva dni ešte udeje, musel by si popísať veľa koží, a kto by toho toľko dokázal čítať a rozumieť tomu? Ak ale v pravých súvislostiach správne zaznamenáš len hlavné momenty, ako ti boli dané, potom spravodliví múdri, v Mojom mene, aj tak objavia, čo všetko sa tu udialo a prečo; a ušetríš si tak veľkú a zbytočnú námahu. Preto si, Môj najdrahší brat, môžeš uľahčiť prácu a aj tak navždy zostaneš prvým zapisovateľom Môjho učenia a Mojich skutkov.“34,2

Ján Ma pobozká na hruď, a vyberieme sa po boku ženy a lekára do mesta, a tam do domu Jozefovho, lebo sa už dosť zotmelo.34,3

Keď prídeme do naozaj veľkého domu, žena vo svojom dome objaví prípravy na Moje ubytovanie, o akých sa jej ani nesnívalo! Stojí tam totiž vhodný počet bohato prestretých stolov a pri stoloch príslušný počet stoličiek; na každom stole pre dobré osvetlenie lampy zo vzácnych kovov; podlahy pokryté tými najkrajšími kobercami, na stenách symetricky rozvešané kvetované koberce a z najkrajších krištáľových pohárov sa ligoce lahodné víno pre hostí!34,4

Žena to vôbec nedokáže pochopiť a až po nejakej chvíli neutíchajúceho úžasu hovorí: „Ale Pane, čo si to urobil?! Zariadil si to snáď cez svojich učeníkov, ktorých si sem potajomky vyslal? Odkiaľ si toto všetko zobral? Ja dobre viem, čo som mala – zo zlata a striebra určite nič, a tu je to všetko plné týchto kovov! Krištáľový pohár, ako sú tieto, som ešte nikdy nevidela, a tu ich stoja stovky a každý z nich je hoden 30 strieborných. Toto víno, tieto jedlá a ovocie, skvelý chlieb a to množstvo najdrahších kobercov, z ktorých každý stojí určite aspoň 100 ťažkých strieborných grošov! Ó, Pane! Povedz mi, úbohej, či si to všetko priniesol so sebou alebo sa to zapožičalo niekde v meste?“34,5

Hovorím Ja: „Pozri sa, drahá žena! Tam pri studni si povedala, že dom patrí Mne. Ja som tento dar od teba prijal, a keďže je dom teraz Môj, nebolo by to odo Mňa pekné, keby som ťa, ako darkyňu, priviedol do nevhodných priestorov. Hľa, ako jedna ruka druhú myje, tak je to aj tu – jedna pocta si žiada druhú. Ty si Mi dom darovala z celého srdca tak, ako bol, Ja ti ho ale teraz vraciam tak, ako je zariadený teraz. Myslím si, že s takouto výmenou budeš celkom spokojná, nie?! Lebo vieš, aj Ja viem niečo málo o vhodnej výzdobe a dobrom vkuse!34,6

A hovorím ti: To všetko som sa, rovnako ako všetko ostatné, naučil od Môjho Otca! Lebo to nezmerné množstvo príbytkov v dome Môjho Otca je takisto plné najvyberanejšieho vkusu a najskvelejších ozdôb, čo ľahko pochopíte, keď sa len pozorne pozriete na kvety na lúke, z ktorých najprostejší je vyzdobený krajšie ako Šalamún v celej svojej kráľovskej nádhere!34,7

Keď ale Otec takto zdobí a skrášľuje už kvety, ktoré majú len krátke trvanie, o čo viac si bude zdobiť a skrášľovať Svoj dom, ktorý je na nebesiach?! Čo ale robí Otec, to robím aj Ja, keďže Ja a Otec sme v základnej podstate plne Jedným! Kto prijíma Mňa, ten prijíma aj Otca, lebo Otec je vo Mne tak, ako Ja v Otcovi! Kto robí niečo pre Mňa, robí to aj pre Otca, a preto Mi nemôžeš dať nič, čo by si čoskoro neobdržala naspäť stonásobne zveľadené! Teraz už vieš všetko podstatné.34,8

Teraz sa ale už posaďme a navečerajme sa, lebo je medzi nami mnoho hladných a smädných. O tomto bode sa môžeme ďalej rozprávať, až keď sa posilníme!“34,9

Všetci sa teraz posadia za stôl, poďakujú sa a posilnia sa jedlom a pitím. 34,10

35 – Správa sluhov o zázračnom zariadení domu. Užasnutá bázeň ženy a poznanie Pána. Učeníci uzrú nebesá. Natanaelovo poznanie. Pán vyzýva k mlčaniu o božskom tajomstve.

Po jedle žena opäť podíde ku Mne, ale sotva sa odváži hovoriť – počas jedla sa totiž rozprávala s lekárovým služobníctvom ohľadom toho, ako sa toto celé zariadilo. A sluhovia povedali: „Drahá pani, to len Boh vie, ako k tomu došlo. My sme k tomu prispeli najmenej; lekár vôbec nijako, lebo keď došiel, všetko bolo už hotové. Už skôr, a dávno predtým ako prišiel lekár, sme sa zaoberali jeho vecami, keď zrazu prišiel jeden oslňujúco krásny mladík a povedal nám, že máme robiť toto a tamto, lebo Pán to tak potrebuje a my sme hneď urobili, čo nám tento mimoriadny mladík nakázal. Ale celé to prebehlo veľmi zvláštne! Akonáhle sme chceli niečo urobiť, už to zrazu bolo hotové, a my sme nemohli povedať nič iba: tu zjavne pôsobí Božia všemohúca sila a ten biely mladík musel byť anjel Boží! Inak sa táto záležitosť nedá vysvetliť! Ten človek, ktorý predtým po tvojom boku prvý vošiel do veľkej jedálne, musí byť veľký prorok, že mu slúžia nebeské mocnosti!“ 35,1

Keď ale toto žena počula od sluhov, ešte viac stratila odvahu a sotva sa odvážila prehovoriť. Až po celkom dlhej chvíli povedala slabým hlasom: „Pane! Ty si viac ako len zasľúbený Mesiáš! To si bol určite Ty, kto potrestal faraóna, vyviedol Izraelitov z Egypta a z vysokého Sinaja im s hrmením zvestoval prikázania!“35,2

Ja jej ale poviem: „Žena! Ešte nenadišla hodina, aby sa toto zvestovalo ľudom, preto si to zatiaľ len uchovaj vo svojom srdci! Zariaď ale, aby to veľké množstvo ľudí, ktorí so Mnou prišli z Judska, malo pridelené miesta na spanie; ale ty, lekár a Moji učeníci, ktorých je momentálne desať, zostaňte tu! Ale žene, ktorá sedí po Mojom boku a je matkou Môjho tela, prideľ najčistejšiu posteľ, aby si dobre odpočinula, lebo už postaršia matka dnes prešla veľkú cestu a potrebuje si dobre oddýchnuť!“ 35,3

Žena sa veľmi poteší, že v tejto nenápadnej žene spoznáva Moju matku a čo najlepšie sa o ňu postará. A Mária ju pochváli za takú nehu, zároveň jej však odporučí, aby robila všetko tak, ako poviem Ja.35,4

Keď všade zavládne pokoj, a žena a lekár spolu s Mojimi desiatimi učeníkmi sa so Mnou ocitnú osamote vo veľkej jedálni, poviem učeníkom: „Viete, ako som vám Bethabare v Galilei, kde som vás k sebe pribral, povedal: odteraz uvidíte nebo otvorené a anjelov Božích zostupovať na Zem; a hľa, to sa teraz pred vašimi očami doslova vyplní! Všetko, čo tu vidíte, čo ste zjedli a vypili, nie je z tejto Zeme, ale doniesli to sem z nebies anjeli Boží. Teraz ale otvorte oči a hľaďte, koľko anjelov tu stojí pripravených, aby Mi slúžili!“35,5

Vtedy sa všetkým otvorili oči a uzreli zástupy anjelov zostupujúcich z nebies, pripravených Mi k službe. – Lebo keď sa im otvorili oči, steny domu zmizli a všetci uvideli otvorené nebesá!35,6

Nato Natanael hovorí: „Áno, Pane, Ty si pravdivý a verný! Čo si povedal, to sa teraz zázračne vyplnilo! Veru, veru, Ty si Syn živého Boha! S Abrahámom sa Boh rozprával cez Svojich anjelov, Jakob vo sne videl rebrík, po ktorom vystupovali a zostupovali anjeli, ale Jehovu nevidel, iba anjela, ktorý mal Jehovove meno napísané na svojej pravici. A keďže sa s ním Jakob hádal, či je Jehova, od silného úderu do rebier mu zostalo krívanie. Mojžiš sa s Jehovom rozprával, ale videl iba oheň a dym, a keďže sa musel ukryť v jaskyni, keď Jehova prechádzal okolo, nesmel sa pozerať, až kým Jehova neprešiel. A keď sa potom pozrel, uvidel už len Jehovov chrbát; ale potom si musel tvár zahaliť trojitým závojom, lebo žiaril viac ako slnko a nikto sa na neho nemohol pozerať, inak by zomrel! Potom tu bol už len Eliáš, ktorý spoznal Jehovu v jemnom šumení. A teraz si tu Ty sám!“35,7

Tu Natanaela preruším a poviem mu: „Dosť, brat Môj, hodina ešte nenadišla! Iba takej čistej duši ako je tá tvoja, bez falše a postranných úmyslov, je možné vidieť niečo také. Ale vedz, že nie každý jeden, ktorý Ma nasleduje, je ako ty.35,8

Táto žena nebola ako ty, teraz je už ale tiež taká, a preto tiež uhádla to, čo si chcel teraz povedať. Ale tá hodina ešte nenadišla. Až keď sa opona v chráme roztrhne vodvoje, až potom si Mojžiš úplne zloží závoj zo svojej žiarivej tváre.“35,9

36 – Úloha Jána ako evanjelistu. Prísľub súčasného zjavenia. O Mesiášovi a Jeho Kráľovstve. Joram dostane dar duchovného liečenia. Joram a Irhael zosobášený Pánom. Pán nespí.

Nato sa Ma Ján opýta: „Pane, ale toto predsa musím zapísať?! Veď to je viac ako znamenie v Káne! Je to pravé znamenie o tom, odkiaľ prichádzaš!“ 36,1

Hovorím Ja: „Aj toto nechaj plávať; lebo to, čo zapíšeš, je svedectvom pre svet – tomu ale chýba schopnosť takéto pochopiť! K čomu by bola taká námaha? Myslíš si, že by svet niečomu takému uveril? Pozri, tu sú tí, ktorí tomu veria, lebo to vidia; ale svet, ktorý kráča v temnote, by nikdy neuveril, že niečo také sa tu odohralo, lebo pre noc je nemožné predstaviť si diela svetla. Keby si jej ale chcel rozprávať o dielach svetla, vysmiala by ťa a nakoniec by ťa začala urážať. Nech je teda tak, že v budúcnosti zapíšeš len to, čo učiním otvorene pred celým svetom; čo ale urobím tajne – nech by to bolo akékoľvek veľké – to si zapíšeš len do svojho srdca, ale nie na hladkú zvieraciu kožu!36,2

Ale raz príde čas, kedy budú všetky tieto veci pred svetom odhalené, predtým ale bude musieť ešte veľa stromov zo svojich konárov postriasať svoje nezrelé ovocie! Lebo hľa, stromy nabrali veľa, ale k zrelosti dospeje len sotva tretina z toho! Ale tie dve spadnuté tretiny budú musieť byť najprv pošliapané, musia zhniť a uschnúť, aby mohli byť rozpustené dažďom a mocný vietor ich vohnal do kmeňa k druhému zrodeniu!“36,3

Hovorí Ján: „Pane, to je príliš hlboké, kto to dokáže pochopiť?“ 36,4

Hovorím Ja: „To ani nie je nutné, stačí, že vo Mňa veríš a miluješ Ma – hlbšie porozumenie všetkého tohto príde už čoskoro, keď na vás bude vyliaty Duch Pravdy. Kým k tomu ale dojde, mnohí ešte zakopnú kvôli Mne a Môjmu menu!36,5

Lebo vy všetci máte stále veľmi nesprávnu predstavu o Mesiášovi a Jeho Kráľovstve, a bude to vyžadovať veľa, kým sa vám to ujasní.36,6

Lebo Mesiášove Kráľovstvo nebude kráľovstvom tohto sveta, ale večne Kráľovstvom Ducha a Pravdy v Kráľovstve Môjho Otca, a preto nikdy nedôjde konca! Kto bude prijatý do tohto Kráľovstva, ten bude mať večný život a tento život bude blaženosťou, z akej ešte nikto nič nevidel, nepočul, ani z nej nič nepocítil vo svojom srdci!“36,7

Hovorí Peter, ktorý bol dlho ticho: „Pane, kto bude potom schopný dosiahnuť takúto blaženosť?“36,8

Hovorím Ja: „Drahý priateľ, dnes je už neskoro a naše telá potrebujú odpočinok, aby zajtra mali silu pracovať! Preto dnešný deň už uzavrieme, aby sme zajtra mohli kráčať v dobrom svetle. Každý si preto nájdite miesto na odpočinok a dobre si oddýchnite, lebo zajtra toho budeme mať veľa na práci!“36,9

Po tomto sa každý vráti do svojho prirodzeného stavu a opäť vidí steny sály, pozdĺž ktorej sú pekne pripravené veľmi dobré miesta na oddych, niečo ako pohovky. Učeníci, z ktorých mnohí sú už veľmi unavení, poďakujú a hneď si na ne aj políhajú.36,10

Iba Ja, lekár a žena zostávame ešte bdelí. Hneď ako učeníci tvrdo zaspia, obaja padnú predo Mnou na kolená a vrúcne Mi ďakujú za takú nevýslovne veľkú milosť, ktorú som im a celému ich domu preukázal. Zároveň Ma ale prosia, či by som im nedovolil pridať sa ku Mne a nasledovať Ma. 36,11

Ja im ale poviem: „Pre vašu spásu to nie je nutné. Ak Ma ale už chcete nasledovať, stačí, ak Ma bude nasledovať vo svojich srdciach! Mali by ste ale v tejto zemi zostať ako Moji svedkovia! Lebo tu v krátkej dobe povstane veľa pochybovačov, ktorí prídu za vami – týmto by ste mali o Mne poskytnúť dobré svedectvo.“36,12

„A ty, Môj drahý Joram, budeš odteraz dokonalým lekárom! Na koho v Mojom mene položíš ruky, tomu sa hneď uľaví, nech by bol akokoľvek chorý. Súčasne ale musíte vstúpiť do dokonalého a nerozlučiteľného manželského zväzku, inak by vaše spoločné bývanie vzbudzovalo pohoršenie u slepých, ktorí hľadia len na vonkajšie a o vnútornom nemajú ani potuchy. 36,13

Ty, Joram, sa už viac Irhael nemusíš báť, lebo teraz je už dokonale zdravá na tele, aj na duši. A ty, Irhael, máš v Joramovi muža z nebies a budeš s ním dokonale šťastná, lebo on nie je duchom zo zeme, ale duchom zhora.“ 36,14

Hovorí žena: „Ó Jehova, aký si dobrý! Odkedy by sme sa, podľa Tvojej vôle, mali navonok spojiť pred očami tohto sveta?“36,15

Hovorím Ja: „Ja som vás už spojil, a jedine toto spojenie je platné na nebesiach, ako aj na Zemi. A hovorím vám: od Adama nebol na tejto Zemi žiaden dokonalejší manželský zväzok, ako je teraz ten váš, lebo Ja sám som váš zväzok požehnal.36,16

Zajtra ráno sem ale príde veľa kňazov, iných ľudí a občanov tohto mesta – dajte im o tom vedieť, aby vedeli, že ste teraz právoplatnými manželmi pred Bohom, aj pred celým svetom! Keď ale budete mať deti, vychovávajte ich v Mojom učení a tiež ich potom pokrstite v Mojom mene spôsobom, akým zajtra uvidíte krstiť Mojich učeníkov – tak ako krstil pri Jordáne istý Ján, o ktorom ste už počuli. A tebe, Môj Joram, darujem zajtra moc krstiť každého, kto uverí v Moje meno.36,17

Teraz si už ale aj vy choďte odpočinúť! No kým pobudnem v tomto dome, nemali by ste sa telesne spájať! Počas tejto doby sa ale nestarajte o stôl a pivnicu, lebo kým pobudnem v tomto dome, o stôl a pivnicu bude postarané zhora, rovnako ako dnes. Kým ale nenadíde čas, nikomu nehovorte, že sa tu diali takéto veci, lebo ľudia by to nepochopili. Keď už ale pôjdem ďalej, vtedy o tom môžete dať vedieť tým bystrejším. Odoberte sa teda na odpočinok, Ja tu ale budem sám bdieť! Pán nesmie spať ani odpočívať, lebo spánok a úplný pokoj by boli smrťou a skazou bytostí! Lebo aj keby celý svet spal, Pán bdie a udržiava všetky bytosti.“36,18

Po týchto slovách Mi obaja poďakujú a odoberú sa, každý do inej miestnosti, k nutnému odpočinku. Ja ale zostanem sedieť až do rána na Mojej stoličke. 36,19

37 – Spev kňazov ráno v Sychar. Pán ich nasmeruje na horu Garizim. Povolanie Matúša ako evanjelistu a apoštola. O podstate snov.

Skoro ráno, keď slnko stálo ešte ledva na pol piade nad horizontom, dorazilo množstvo kňazov, ktorí v Sychar bývali kvôli blízkosti posvätnej hory (Garizim), pred Irhaelin dom, a hneď začali s veľkým rámusom vykrikovať: „Hosana nad hosana a sláva Tomu, ktorý prichádza v mene Božej slávy! Postoj, slnko, zastav sa, mesiac, až kým Pán všetkej slávy Svojou mocnou pravicou nezrazí a nezničí všetkých svojich nepriateľov, ktorí sú aj našimi nepriateľmi! Len Rimanov ušetri, ó Pane, lebo sú našimi priateľmi, lebo nás chránia pred Židmi, ktorí už nie sú deťmi Božími, ale deťmi Belzebuba a tomuto svojmu otcovi obetujú v chráme, ktorý Šalamún postavil pre Teba, ó Pane. Učinil si dobre, ó Pane, že si prišiel ku Svojim pravým deťom, ktoré veria Tvojim zasľúbeniam a do tejto hodiny Ťa túžobne očakávali. Pravda, prichádzaš od Židov – lebo je napísané, že spása príde od Židov – ale dopočuli sme sa, ako si bol v Jeruzaleme a v chráme si zbil Židov povrazmi a poprevracal im stoly! Ó Pane, to si urobil veľmi dobre, a celé nebesá by Ťa mali velebiť žalmami, harfami a pozaunami! My sme to vždy hovorili, že keď prídeš, neobídeš posvätné miesto, kde Daniel, Tvoj prorok, predpovedal hrôzu zničenia Jeruzalema! A z tohto miesta budeš Ty, ó Pane, zvestovať spásu Tvojmu ľudu! Požehnané buď Tvoje meno, hosana Ti na výsostiach a spásu všetkým deťom dobrej vôle!“37,1

Toto vykrikovanie – sčasti zmysluplné, ale sčasti veľmi nezmyselné – tam prirodzene pritiahlo množstvo ľudí, obzvlášť všetkých tých, ktorí boli deň predtým so Mnou pri studni, a teraz Ma opäť chceli vidieť a počuť. Hluk a dav rástli zo sekundy na sekundu, až všetci v dome museli vstať a ísť sa pozrieť, čo sa to tam deje. Učeníci sa zobudili prví a pýtali sa Ma, čo je to za krik, a či je radno zostať alebo radšej utekať.37,2

Hovorím Ja: „Ach, vy maloverní! Veď počúvajte, ako volajú hosana! Kde sa volá hosana, tam predsa nie je také nebezpečné zostávať.“37,3

To učeníkov upokojilo a Ja som im ďalej rozprával: „Teraz tam ale choďte a povedzte im, aby stíchli a vybrali sa na horu, lebo po šiestej hodine (t.j. po dvanástej hodine podľa dnešného času) tam s vami všetkými prídem a z hory budem vám aj im zvestovať spásu. Nech si ale zoberú so sebou pisára, aby zapísal, čo budem na hore učiť.37,4

Ale ty, Ján, nemusíš nič písať, lebo Moje učenie bude tak či tak zaznamenané viacnásobne. Nachádza sa tu jeden pisár, tiež z Galiley, menom Matúš – ten si už zapísal veľa z Mojej mladosti, a keďže má rýchle pero, určite zaznamená všetko, čo bude vidieť a počuť. Tohto priveďte so sebou; zavolajte ho menom a bude vás hneď nasledovať! Zavolajte však aj vedúcich kňazov, aby prišli hore, a tiež vedúcich spomedzi tých, ktorých ste včera videli pri studni. Najprv Mi ale zavolajte Matúša, lebo od tohto chcem, aby nás tiež nasledoval!“37,5

Učeníci sa tam rýchlo vybrali a vykonali, čo som im nakázal.37,6

Zatiaľ čo učeníci dole na ulici vybavovali, prišli za Mnou do jedálne všetci ostatní hostia, vrátane Márie, a veľmi priateľsky Ma pozdravili, poďakovali a v krátkosti Mi prerozprávali úžasné sny, ktoré mali túto noc, a pýtali sa Ma, či si majú z takýchto snov niečo zobrať.37,7

Ja však poviem: „To, čo duša vidí vo sne, je všetko jej druhu. Ak je duša ukotvená v pravdivom a dobrom, v súlade s tým, ako vás učím veriť a konať, potom aj vo sne zrie pravdivo, a môže si z toho pre život zobrať niečo dobré. Ak je ale duša ukotvená vo falošnom, teda v zle, potom vo sne uvidí len falošné a vytvorí si z toho zlo.37,8

Keďže ste však teraz podľa Môjho učenia ukotvení v pravdivom, kvôli čomu Ma aj nasledujete, aj vaša duša potom môže vo sne zrieť len pravdivé a čerpať z toho pre seba veľa dobrého.37,9

Či ale duša rozumie tomu, čo vidí vo sne, to je úplne iná záležitosť. Lebo takisto ako vy nerozumiete všetkému, čo vidíte vo vonkajšom svete, v ktorom žijete cez deň, takisto duša nerozumie tomu, čo vidí vo svojom svete. 37,10

Keď sa ale duch vo vás znovuzrodí, ako som to v Jeruzaleme predpovedal Nikodémovi, keď za Mnou prišiel v noci, tak budete aj vy všetci všetkému rozumieť, chápať to a plne na všetko nahliadať.“ S tým sa všetci uspokoja a už to ďalej neriešia.

38 – Matúš, bývalý colný úradník, dostane pokyn, aby zaznamenal Pánovu kázeň na hore.

Teraz však prichádza hostiteľka aj so svojím novým manželom, vrúcne Ma pozdraví a opýta sa Mňa, aj všetkých ostatných hostí, či máme chuť na raňajky, ktoré na nás už čakajú.38,1

Ja však poviem: „Počkaj ešte chvíľku, drahá Irhael! Učeníci hneď dovedú nových hostí, títo sa s nami tiež naraňajkujú a zároveň si z Mojich úst vypočujú, že vy dvaja, ty a Joram, ste sa stali právoplatnými manželmi a tiež uvidia, že váš dom nie je posledným, ale vo všetkom – po vonkajšej aj vnútornej stránke –, úplne prvým domom tohto mesta, a preto som sa v tomto dome aj ubytoval.“38,2

Ako to tomuto manželskému páru dopoviem, už aj Peter a Môj Ján otvárajú dvere; medzi nimi vchádza Matúš, hlboko sa ukloní a povie: „Pane, som plne pripravený Ti slúžiť! Mám tu taký pisársky úrad a dokážem tak uživiť seba aj svoju malú rodinu, ale ak ma potrebuješ Ty, ó Pane, svoj úrad v okamihu zanechám a Ty, ó Pane, nenecháš Moju rodinu zahynúť!“38,3

Hovorím Ja: „Kto Ma nasleduje, ten sa nestará o nič, iba o to, aby bol pri Mne – a to dočasne, aj večne. Pozri sa ale na tento dom! Títo dvaja majitelia v Mojom mene prijmú tvoju rodinu a najlepším spôsobom sa o ňu postarajú, takisto ako o teba, či už prídeš vo dne alebo v noci.“ 38,4

Matúš, ktorý tento dom poznal predtým skôr ako ruinu, a nie ako dom, sa nedokázal vynadiviť a povedal: „Pane! Tu sa musel odohrať veľký zázrak! Tento dom bol ruinou a teraz je z neho palác, akých sa málo nájde aj v Jeruzaleme! To muselo stáť obrovské peniaze!“38,5

Hovorím Ja: „Keď si to dobre premyslíš a uvážiš, že Bohu je možných veľa vecí, ktoré sa u ľudí zdajú nemožné, tak ľahko pochopíš, ako sa táto predošlá ruina mohla premeniť na palác! – Máš ale dostatok materiálu na písanie?“38,6

Hovorí Matúš: „Na dva dni mám dosť a keby som potreboval viac, hneď si ho zaobstarám.“38,7

Hovorím Ja: „To postačí na desať dní; potom si už materiál zaobstaráme iným spôsobom. Zostaň len tu a naraňajkuj sa s nami, no po šiestej hodine sa poberieme na horu. Tam budem týmto ľudom zvestovať spásu, ty ale pre Mňa zapíš všetko, čo bude povedané do troch kapitol a tie rozdeľ do malých veršov na spôsob Dávida. Poobzeraj sa ale po niekoľkých ďalších pisároch, ktorí to od teba odpíšu, aby aj na tomto mieste zostalo písomné svedectvo!“38,8

Hovorí Matúš: „Pane, Tvoja vôľa sa naplní tým najpresnejším možným spôsobom!“38,9

Po tomto nutnom rozhovore s Matúšom vstúpia do miestnosti aj ostatní učeníci, nasledovaní kňazmi a inými hodnostármi tohto mesta a čo najpokornejšie Ma pozdravia. A hlavný kňaz pristúpi trochu bližšie a hovorí: „Pane, dobre si si pripravil tento dom, aby bol hoden pohostiť Ťa. Šalamún postavil s veľkou pompou chrám, ktorý by bol hoden slúžiť Jehovovi ako príbytok medzi ľuďmi, ale ľudia ten príbytok svojimi do neba volajúcimi neresťami znesvätili, a tak Jehova opustil chrám aj archu a prišiel ku nám na horu. Aj Ty, ó Pane, si bol najprv v Jeruzaleme, a našiel si tam len slabé prijatie, a preto si prišiel ku nám, čo Ťa už dávno uctievame. A tak sa teraz naplní, ako stojí napísané:38,10

,V posledných dňoch pevne bude stáť vrch domu Jehovovho na vrchole hôr, vyvýšený bude nad pahorky. Pohrnú sa k nemu všetky národy, poputujú mnohé kmene a povedia: Poďte, vystúpme na horu Jehovovu, k domu Boha Jakobovho. On nás bude učiť svojim cestám, aby sme chodili po Jeho chodníkoch. Lebo zo Siona vyjde náuka a slovo Jehovove z Jeruzalema.‘ (Izaiáš 2:2-3) 38,11

My sme ale nesmierne radi, ako nevesta, za ktorou prvý raz príde jej ženích a poprvýkrát ponúkne svoje srdce, svoju ruku a svoj pozdrav! Lebo vpravde, Pane, Jeruzalem, vyvolené mesto kráľov, sa stalo takým zlým, že by naň človek napľul, a nie je Ťa hodné! My sa síce tiež nepovažujeme zrovna za hodných – lebo aký by mal byť ten, koho Boh uzná za hodného?! – no aj tak je isté, že ak by si mal Pán vybrať medzi dvoma zlami, vybral by si nás, ako zjavne menšie zlo! A to sa teraz zázračne napĺňa pred našimi očami. Ty si Ten, ktorého sme tak dlho očakávali, a preto hosana Tebe, ktorý k nám prichádzaš v mene Pána!“38,12

Ja hovorím rečníkovi: „Teraz si to povedal úplne správne, ale poviem ti aj toto: Keď si vypočujete Moje učenie, ktoré vám dnes budem zvestovať z výšin hory, prijmite ho a zostávajte v ňom činní, a budete tak prvými, ktorí budú účastní na spáse. Lebo aj keď k vám zhora prichádza spása, to nestačí; ona nezostane, pokiaľ nie je premenená v čin. Je to presne také isté, akoby ste stáli hladní pod stromom obťažkaným ovocím – ak vám aj vietor zhodí dozreté figy, ktoré vy ale nepozbierate a nezjete, či vás tieto nasýtia?! 38,13

Lebo nie samotné počúvanie, ale až konanie podľa Môjho učenia vás urobí účastnými na spáse, ktorá k vám prichádza z Jeruzalema! Porozumel si tomu?”38,14

Hovorí rečník: „Áno, Pane, lebo tak ako Ty dokáže rozprávať len Boh!“ 38,15

„Tak teda,“ hovorím nato, „keď si to pochopil, poďme sa teraz naraňajkovať! Ale po jedle si poznač, že včera v noci som Irhael a lekára Jorama spojil vo zväzku manželskom a požehnal ich; preto by sa odteraz už nikto nemal nad nimi pohoršovať! Teraz sa ale posaďme k raňajkám! Nech je tak!“38,16

Všetci, a je ich veľa, si teraz posadajú k raňajkám, ktoré pozostávajú z najlepšieho mlieka a chleba s medom.38,17

39 – Raňajky u Irhael. Rozhovor pri stole. Pánova reč o predurčení človeka k dokonalosti. Kázeň na hore. (Matúš 5,6,7)

V tomto kraji [23] by takéto raňajky neboli považované za obzvlášť chutné, ale v zemi, ktorá príslovečne pretekala mliekom a medom, to boli tie najchutnejšie raňajky. Obzvlášť med Zasľúbenej zeme bol a stále je najlepší na svete; rovnako tak jej mlieko žiadne iné na Zemi neprekoná.39,1

Po jedle sa podávalo lahodné ovocie a mnohí si na ňom pochutnali a velebili Boha, že dal plodom takú vynikajúcu chuť a včelám prepožičal schopnosť vysať z poľných kvetín taký nadovšetko sladký med a zaniesť ho do svojich umelecky zhotovených plástov.39,2

Jeden zo spoločnosti Samaritánov, múdry človek, povedal: „Božia múdrosť, všemohúcnosť a dobrota nemôžu byť nikdy dosť vynachválené! Dážď padá na zem, tisíckrát tisíce druhov a odrôd rastlín, stromov a kríkov nasávajú ten istý dážď, stoja v tej istej pôde, a predsa má každý druh odlišnú chuť, vôňu aj tvar! Každý tvar je pekný a príjemný na pohľad, nič nerastie bez úžitku a ani ten najzošúverenejší mach na kameni nerastie bez zmyslu! 39,3

A čo potom všetky zvieratá zeme, vody a vzduchu! Aká mnohorakosť a rôznorodosť od komára po slona, od listovej vošky po nespútaného leviatana, ktorý na svojom chrbte môže nosiť hory a hrať sa s libanonskými cédrami! Ó Pane, aká moc, aká sila, a aká nekonečná hĺbka múdrosti musí byť v Bohu, ktorý vedie a riadi Slnko, Mesiac a nespočetne veľa hviezd, udržiava more v jeho hlbinách, postavil hory na Zemi a samotnú Zem sformoval Svojím všemohúcim Slovom!“39,4

Hovorím Ja: „Áno, áno, povedal si to teraz správne, tak to je: Boh je najvyššia dobrota, najvyššia múdrosť, najvyššia spravodlivosť; a keď chce niečo urobiť, nepotrebuje sa od nikoho nič učiť, ani ho žiadať o radu. Ale hovorím vám: človek tejto Zeme nie je menej povolaný stať sa dokonalým ako je dokonalý Otec na nebesiach!39,5

Do tejto doby to bolo síce nemožné, lebo na tejto Zemi smrť držala v ruke žezlo; ale odteraz to bude možné každému, kto sa bude vážne usilovať žiť podľa Môjho učenia!39,6

Myslím si ale, že ak Boh toto ponúka ľudom za niečo také malé, konkrétne za ľahké konanie v zmysle Môjho učenia, potom by človek vôbec nemal šetriť námahou a prácou, aby dosiahol to najvyššie!“39,7

Hovorí veľkňaz: „Áno, Pane, kvôli tomu najvyššiemu by sa človek mal toho najvyššieho aj odvážiť! Kto si chce vychutnať výhľad z vysokej hory, ten musí najprv podstúpiť únavný a namáhavý výstup. Kto chce žať, musí najprv orať a siať; a kto si myslí, že môže niečo získať, musí najprv niečo riskovať; kto ale nič neriskuje – zo strachu, že nič nezíska – pre toho je čokoľvek získať úplne nemožné! Preto, keď nám raz, ó Pane, odhalíš cestu, nebude už pre nás vôbec ťažké dosiahnuť to, čo si nám predtým prisľúbil – teda, že sa staneme dokonalými, ako je dokonalý Otec na nebesiach!“ 39,8

Hovorím Ja: „Určite, a ešte k tomu dodávam: Moje jarmo je mäkké a Moje bremeno ľahké! No ľudia museli doteraz nosiť ťažké náklady a nič tým nedosiahli, preto sa teraz natíska otázka, ako sa ukáže ich viera, keď budú mať teraz vymeniť to ťažkopádne staré, na ktoré sú zvyknutí, za ľahké ale nezvyklé nové. Nepovedia nakoniec: Keď sme nič nedosiahli cestou ťažkej práce a úsilia, čo dosiahneme s námahou, akú deti vynakladajú na svoje hry?“39,9

Hovorím vám: „Budete musieť starého človeka vyzliecť ako staré rúcho a namiesto neho si obliecť nového! To bude na začiatku, pravda, nepohodlné, ale kto sa nenechá kvôli takej maličkosti dotlačiť naspäť k starému človeku, ale sa uspokojí s malým nepohodlím, ten dosiahne takú dokonalosť, o akej som predtým hovoril.39,10

Teraz sa ale všetci pripravte, lebo čochvíľa vyrazíme na krátku cestu na horu. Kto chce ísť so Mnou, nech sa postaví na nohy a ty, Matúš, choď a zober si svoje písacie náčinie. Ale dlho sa nezdržiavaj, lebo vidíš, že už som pripravený vyraziť!“39,11

Hovorí Matúš: „Pane, Ty vieš, ako veľmi som pripravený nasledovať Ťa! Ak ale teraz pôjdem domov, teda tam, kde som za rímsku mzdu a v rímskom úrade zamestnaný ako colník a pisár, a svoj úrad vediem pri hlavnej bráne mesta, bude ma tam, ako vždy, čakať veľa práce a rímske stráže ma odtiaľ nepustia, kým všetku prácu nedokončím. Preto by som bol radšej, keby som dnes dostal dostatok písacieho náčinia tu a svoje si zobral až večer. S tým, ako som už povedal, vystačím na celé dva dni, lebo na viac ako tri dni dopredu materiál na písanie od Rimanov nedostanem, aj keď ho takmer vždy miniem!“ 39,12

Hovorím Ja: „Priateľ môj, urob vždy presne to, čo ti hovorím, a vždy to dobre dopadne! Teraz len choď a urob, ako som ti povedal, a uvidíš, že dnes pri závore nenájdeš žiadnu prácu a nikto tam nebude čakať! Zober ale so sebou aj svojich ďalších pisárov, aby Moje slovo bolo zapísané viackrát!“ – Hovorí Matúš: „Ak je to tak, môžem teda ísť!“39,13

Po tomto colník Matúš odíde a všetko je presne tak, ako som to predpovedal. Čoskoro sa vráti s tromi pisármi a všetci, ktorí sme boli v dome, sa vydáme na horu Garizim. A keď po hodine cesty dorazíme na horu, veľkňaz sa Ma opýta, či má ísť hore a otvoriť starý dom Boží. 39,14

Ja ale ukážem na okolie a to množstvo ľudí, ktorí nás nasledovali a poviem mu: „Pozri, priateľu, toto je najstarší a najpravejší dom Boží; je ale veľmi zanedbaný, a preto ho teraz chcem dať do poriadku tak, ako som dal do poriadku ten Irhaelin! K tomu ale starý dom nepotrebujem, postačí táto plocha na úpätí hory. Je tu aj viacero lavíc a stolov, ktoré dobre poslúžia pisárom. Teraz ale otvorte svoje uši, oči a srdcia a pripravte sa, lebo pred vašimi očami sa odohrá to, čo predpovedal prorok Izaiáš!“ 39,15

Hovorí Matúš: „Pane, sme pripravení Ťa počúvať!“39,16

Teraz začína známa kázeň na hore, ktorú je možné si prečítať v Matúšovi, kapitoly 5, 6 a 7. Táto kázeň ale trvala nejaké tri hodiny, lebo tentokrát som, kvôli pisárom, rozprával pomaly.39,17

40 – Tamojší kňazi kritizujú kázeň na hore. Pánov pokyn, že nie sú dôležité obrazy, ale duch jeho reči.

Keď sa ale kázeň skončila, mnohí, hlavne kňazi, boli zhrození, a niektorí z nich hovorili: „Kto potom môže byť spasený?! My, písmaznalí, tiež kážeme pravdivo a spravodlivo, tak ako kedysi Mojžiš ohlasoval ľudu prikázania! Ale proti takému prísnemu učeniu a premocnej kázni je to všetko len rosa a ľahký večerný vánok! Je pravda, že proti takému učeniu sa len ťažko dá niečo namietať, je ale príliš tvrdé a pre ľudí bude ťažké uviesť ho do života.40,1

Kto dokáže milovať svojho nepriateľa, kto konať dobro tomu, kto koná zlo, a kto dokáže žehnať tomu, kto ho nenávidí a nehovorí o ňom nič iné ako zlé?! A ak si chce odo mňa niekto niečo požičať, nemám sa od neho odvrátiť a zatvoriť pred jeho prosbou svoje uši a srdce, aj keď jasne vidím, že dlžník mi nikdy nebude schopný požičané vrátiť?! Ach, veď to je smiešne! Keď sa to dozvedia lenivci a takí, čo sa práci vyhýbajú, či nepôjdu hneď za zámožnými a nebudú si od nich požičiavať, dokiaľ títo budú niečo mať?! Keď to ale pôjde takto – a nie je nič ľahšie ako toto – že všetko sa napožičiava chudobným, ktorí požičané nikdy nebudú môcť vrátiť a sami na konci nebudú mať nič, potom je tu otázka, kto bude v budúcnosti pracovať, a od koho si vôbec budú môcť chudobní niečo požičať!40,2

Teraz je jasné, že dodržiavaním takého učenia, ktoré stojí proti každej prirodzenosti ľudského zriadenia, sa svet v krátkom čase musí premeniť na pustú púšť. Keď sa ale svet premení na púšť, odkiaľ ľudia získajú vzdelanie, keďže všetky vzdelávacie inštitúcie musia nutne zaniknúť, lebo nikto nemá prostriedky, aby ich zakladal a udržiaval?!40,3

S takýmto učením to v žiadnom prípade nepôjde. Zlí ľudia a nepriatelia dobrých ľudí a dobrých vecí musia byť potrestaní; a kto mi dá zaucho, ten musí dostať naspäť aspoň dve dobre mierené, aby mu následne prešla chuť dávať mi zauchá! Darebný dlžník bude zavretý do pracovného tábora, aby sa naučil pracovať a v budúcnosti si ako pracovitý človek zarábal na svoj chlieb usilovnosťou svojich rúk. Veľmi chudobní nech ale prosia o almužnu a nebude im odopretá! To je starý, ale dobrý zákon, podľa ktorého ľudská spoločnosť dokáže fungovať. Ale tieto zákony, ktoré nám teraz dal tento domnelý Kristus, sú pre ľudský život príliš nepraktické, a preto sa s nimi nie je možné stotožniť.40,4

O ďalších veciach som ani nechcel nič rozprávať, nech už zneli akokoľvek nezmyselne, ale čo to navrhované sebapoškodzovanie pri pohoršení vyvolanom údmi vlastného tela, a k tomu tiež odporúčaná zjavná lenivosť, podľa ktorej sa nik nemá starať o nič, iba o Božie Kráľovstvo a všetko ostatné bude dané zhora?! – Vyskúšajme to len na pár mesiacov, nech sa ľudia počas tej doby ničoho nedotknú a nepracujú a ukáže sa, či im budú do úst padať pečené holuby!40,5

Ale aké hlúpe je už to navrhované sebapoškodzovanie, keď ťa dráždia údy vlastného tela! Nech si teda niekto s ostrou sekerou v pravej ruke odsekne svoju ľavicu a zahodí ju... čo ale urobí potom, keď ho začne pohoršovať jeho pravica? Ako si odsekne túto, ako oči vylúpne a ako si nakoniec, úplne bez rúk, odsekne nohy, ktoré ho tiež môžu začať hnevať? – Ach, choďte niekam s takýmto učením! To by nebolo dobré ani pre krokodíla, nie to ešte pre človeka! – Dajte si len trochu dohromady tie následky, a bude to priam rukolapné, že takéto učenie nemôže byť nič iné ako dôsledok starožidovského fanatizmu!40,6

Aj keby prišli všetci anjeli z nebies a učili ľudí takýmto cestám k dosiahnutiu večného života a využívaniu takýchto prostriedkov pre získanie nebies, takíto sprostí učitelia by mali byť zo sveta hnaní kopancami a svoje sprosté nebo by si mali sami zožrať! – Aká nekonzistentnosť! – ,Oko za oko‘ a ,zub za zub‘ sa mu zdá nespravodlivé a kruté, káže najvyššiu miernosť a toleranciu, dokonca tým otvára bránu všetkým zlodejom, keď hovorí: ,Kto od teba žiada spodné rúcho, tomu daj aj plášť!‘ Pekné učenie! – Ale kvôli tomu si ľudia majú sami oči vytrhávať, a ruky a nohy odtínať! – Kto z vás už niekedy počul väčší nezmysel?!“40,7

Tu ku Mne pristúpi kňaz a hovorí: „Majster! Tvoje činy dokazujú, že dokážeš viac ako obyčajný človek! Ak ale dokážeš trochu správne premýšľať – o čom nepochybujem, lebo som Ťa v dome Irhael počul celkom múdro rozprávať – odvolaj niektoré nanajvýš nepraktické poučky tejto Tvojej kázne! Inak budeme nútení – napriek všetkým Tvojim zázračným skutkom hodným Mesiáša – považovať Ťa za fanatického mága vyučeného v nejakej staroegyptskej škole a vykázať Ťa odtiaľto ako mesiášskeho rúhača!40,8

Len sa trochu lepšie pozri na svoje mocné učenie, a sám musíš vidieť, že Tvoja náuka o získaní večného života je úplne nepoužiteľná a nikto ju nedokáže nasledovať! Lebo ak by si mal niekto zaslúžiť nebo týmto spôsobom, radšej nechá celé nebo tak! To už by bolo lepšie vôbec sa nenarodiť, ako si takto zaslúžiť nebesá, do ktorých môže vstúpiť len ako mrzák! Povedz mi ale úplne otvorene, či to uznávaš, alebo svoje učenie myslíš úplne vážne!“ 40,9

Hovorím Ja: „Ty si veľkňaz a predsa si slepý ako krtko pod zemou! Čo sa dá potom čakať od ostatných?! Ja som vám dal obrazy; vy ale zhltnete iba ich hmotnú časť – pri ktorej hrozí, že vám z nej zabehne – ale o duchu, ktorého som do týchto obrazov vložil, nemáte, zdá sa, ani potuchy.40,10

Ver Mi, my sme tiež takí múdri, za akých vy považujete samých seba, a veľmi dobre vieme, či sa človek môže a má mrzačiť, aby obdržal večný život! Vieme ale aj to, že vy nerozumiete duchu tohto učenia a ešte dlho mu ani rozumieť nebudete! Kvôli tomu však naše slová neodvoláme. Ty máš síce tiež uši, no tieto nepočujú správne; máš aj oči, ktoré sú však naďalej duchovne slepé, a tak s otvorenými ušami a očami nič nepočuješ a nevidíš!“40,11

41 – Veľkňaz ďalej kritizuje Pánove tvrdé učenie a prirovnáva ho k uzavretému džbánu a smädnému človeku.

Hovorí veľkňaz: „Áno, áno, budeš mať pravdu aj v tomto, a momentálne nechcem a ani nemôžem proti tomu namietať, či, aké a čo za duchovno sa skrýva v Tebou predostretých obrazoch Tvojho učenia, ale to mi musíš uznať, že ak napríklad dávam niekomu náuku, od ktorej chcem, aby ju dotyčný, ako môj učeník, pochopil a praktizoval, musím tú náuku nutne podať tak, aby bola pre môjho učeníka vo svojom pravom duchu pochopiteľná. Keď už viem, že môj učeník moje učenie plne pochopil v duchu jeho vnútornej pravdy, môžem potom od môjho učeníka plným právom požadovať, aby sa stal jeho vykonávateľom.41,1

Ak ale niekomu podám učenie v takých obrazoch, ktoré sa sami o sebe nedajú dodržiavať, takže môj učeník mi povie: ,Čo to má znamenať? Ako si mám vziať život, aby som mohol získať život? Ako sa mám zabiť a potom si, ako mŕtvola, zo smrti zobrať večný život?‘ – potom mu poviem: ,Pozri, priateľu, to musíš chápať takto a takto! Lebo, pozri sa, medzi podaným náučným obrazom a v ňom obsiahnutou pravdou existuje taká a taká duchovná súvislosť, a svoj život musíš zariadiť podľa tejto súvislosti, nie ale podľa vonkajšieho obrazu!‘41,2

Pozri, Majstre, potom to učeník pochopí a ja môžem, ako som už skôr poznamenal, od neho plným právom očakávať, že bude konať v duchu pravdy môjho učenia! Môžem ale žiadať, aby do praxe uviedol môj tvrdý náučný obraz – ak nechcem byť za hlupáka? No ak by som to od svojho učeníka s plnou vážnosťou žiadal, potom by som pred všetkými mysliacimi ľuďmi musel vyzerať ako niekto, kto v uzavretom džbáne nesie vodu, a keď za ním príde smädný človek a poprosí ho, aby mu dal napiť, ten mu hneď podá ten uzavretý džbán a povie: ,Tu máš džbán, pi!‘; ten sa snaží napiť, nenachádza ale žiaden otvor a pýta sa: Ako sa mám z tohto napiť? Veď ten džbán je zo všetkých strán uzavretý!; nato ale dostane odpoveď: ,Ak si slepý a nedokážeš nájsť otvor, prehltni celý džbán a spolu s ním prehltneš aj vodu!‘41,3

Povedz mi, inak drahý a múdry Majster, čo by ten smädný musel takému nosičovi vody povedať?! Myslím si, že ten smädný by tu mal plné právo označiť takého nosiča vody za hlupáka.41,4

Ja Ťa kvôli tomu nechcem hneď označiť za hlupáka, keďže ale hovoríš, že duchu Tvojho učenia nedokážeme porozumieť kvôli našej duchovnej slepote a hluchote, potom je Tvoje učenie presne ako voda v uzavretom džbáne, ktorú by mal smädný človek prehltnúť spolu so džbánom – čo je požiadavka, ktorá by mohla vzísť iba ak od proroka, ktorý utiekol z blázinca! – Celú záležitosť môžeš teraz brať ako chceš, kým ale k Svojmu učeniu, ktoré v mnohých jednotlivostiach obsahuje veľa dobrého a pravdivého, nepodáš žiadne potrebné vysvetlenie, zostávame, ja aj veľa ďalších jasne mysliacich, pri tomto vyjadrení. Lebo toho sa nedožiješ, aby sme si kvôli Tvojmu učeniu teraz začali usekávať ruky a nohy a vytrhávať oči! – A tiež budeme ďalej pracovať, tak ako predtým, a v pote tváre si zarábať na svoj chlieb; a kto sa proti nám zákerne previní, ten sa nevyhne spravodlivému trestu!41,5

Takisto zlodejovi, ktorý nám ukradne spodné rúcho, nedáme k tomu zadarmo plášť, ale ho chytíme a uvrhneme do väzenia, kde bude mať dosť času oľutovať svoj zlý čin a zlepšiť svoj život! Ak si skutočne mudrc, ktorý pochádza od Boha, aj Ty musíš byť presvedčený o posvätnej povinnosti dodržiavať Mojžišov zákon, ktorý Boh Sám zvestoval v púšti Izraelitom za bleskov a hrmenia! Ak chceš ale Svojím učením zákon porušovať, potom uvidíš, ako budeš vychádzať s Jehovom!“41,6

Hovorím Ja: „Ja som ale názoru, že je to čisto na zákonodarcovi, či zákon ponechá, a sám ho naplní v zmysle ducha a pravdy, alebo ho za určitých okolností úplne zruší!“41,7

Hovorí kňaz: „To znie teraz z Tvojich úst veľmi zvláštne! Dnes ráno by som si také slovo z Tvojich úst vážil, lebo vtedy som mal naozaj silný dojem, že si skutočne ten Zasľúbený! Ale po tomto Tvojom učení, ktoré si nám sprostredkoval, si sa v mojich očiach stal pomätencom, ktorému sa zapáčilo vydávať svoje utkvelé predstavy za múdrosť zasľúbeného Mesiáša. Preto radšej podaj vysvetlenie Svojho tvrdého učenia, lebo bez potrebného vysvetlenia to nedokáže pochopiť žiaden človek a ani podľa neho konať!“ 41,8

Hovorím Ja: „Tak teda hovor, čo ťa na Mojom učení tak mätie a Ja to pre teba rozriešim!“41,9

Hovorí veľkňaz: „Už som Ti to vlastne niekoľkokrát povedal, ale aby si videl, že som veľmi prístupný a rozumný, hovorím Ti teraz, že všetky ostatné body Tvojho učenia prijímam ako dobré a správne, ale vylupovanie očí a sekanie rúk a nôh jednoducho nedokážem prijať! Však si to len sám predstav, či je vôbec možné vylúpnuť si vlastné oko! A či ten, kto si sám odsekne ruku alebo nohu, nevykrváca a neumrie?! A keď bude mŕtvy, aké plody polepšenia bude ten človek potom môcť priniesť?!41,10

Pozri, toto je nepraktický bod Tvojho učenia, ktorý nikdy nemôže byť rozumne dodržiavaný! A keby sa aj skutočne našli hlupáci, ktorí by také učenie na sebe praktizovali, určite sa tým nestanú lepšími; lebo ak by pritom niekto aj vyviazol so životom, nebude potom velebiť Boha za biedu, do ktorej ho takéto, akože Božie učenie, uvrhlo. Ak ale umrie, čo sa dá najskôr očakávať, potom sa pýtam spolu s Dávidom: ,Pane, kto Ťa bude v smrti velebiť a kto v hrobe chváliť?!‘ Vysvetli teda jasnejšie aspoň tento bod; všetko ostatné chceme prijať ako učenie o ľudskosti – dohnané, pravda, do úplnej krajnosti!“41,11

Hovorím Ja: „No dobre, tvoja žiadosť je férová a hovorím ti: zo všetkých kňazov po Samuelovi si ty najmúdrejší, lebo si dobrého srdca a Moje učenie v základe nezavrhuješ, ale chceš ho len vysvetliť, a preto ti aj darujem svetlo! No to svetlo ti nepríde z Mojich úst, ale z úst jedného z Mojich učeníkov! Obráť sa preto na jedného z Mojich učeníkov a zistíš, že Moje učenie je ľuďom jasné aj bez Môjho vysvetľovania!“41,12

42 – Natanaelove vysvetlenie zodpovedajúcich obrazov z kázne na hore. Súvislosť medzi prirodzeným a duchovným. Cesta k pochopeniu duchovného. Rozdiel medzi božským a ľudským slovom.

Tu sa veľkňaz obráti na Natanaela a hovorí mu: „Podľa pokynu vášho Majstra sa teraz náhodou obraciam na teba. Vysvetli mi teda aspoň ten najobtiažnejší bod učenia vášho Majstra! Ale len jasné, čisté slová, prosím ťa, lebo dym za dymom žiadnu izbu neosvetlí! Začni teda prosím hovoriť!“ 42,1

Hovorí Natanael: „Ste naozaj takí zadebnení, že nedokážete pochopiť tak jasne podané učenie v jeho pravom zmysle? Či neprorokovali o Kristovi takmer všetci proroci, že Svoje ústa otvorí len v podobenstvách, a že bez podobenstiev s ľuďmi hovoriť nebude?“42,2

Hovorí veľkňaz: „Áno, máš úplnú pravdu; tak to stojí napísané.“ 42,3

Hovorí ďalej Natanael: „No dobre, keď to teda ako znalec Písma vieš, prečo potom Pánovi nadávaš do hlupákov, keď, v súlade s Písmom, otvorí svoje ústa v podobenstvách? Ak ich chceš lepšie pochopiť, môžeš, pravdaže, poprosiť Pána o vysvetlenie, ale nemal by si Mu nadávať do hlupákov len preto, že je ti jeho obrazná reč nezrozumiteľná, keďže ty sám si takýchto vecí Božích úplne neznalý!42,4

Pozri, prirodzené veci majú svoj poriadok a môžu existovať len v tomto konkrétnom poriadku; a taktiež veci ducha majú svoj nanajvýš konkrétny poriadok a mimo tohto poriadku nemôžu existovať, nie je možné o nich premýšľať a ani o nich hovoriť. Ale medzi vecami prirodzenými a duchovnými – keďže veci prirodzené z nich vzišli – je a funguje presná súvislosť, ktorú, pravdaže, pozná najlepšie samotný Pán.42,5

Keď nám teraz Pán zvestuje čisto duchovné, zatiaľ čo my sa stále nachádzame v pevnom nemennom poriadku prirodzenej existencie, môže sa to udiať len cestou súvisiacich, pripodobňujúcich obrazov. Aby sme ale týmto správne porozumeli, musíme sa usilovať prebudiť nášho ducha zachovávaním Božích prikázaní. Až v tomto prebudení sa nám úplne ujasní, čo všetko Pán povedal a odhalil týmito zodpovedajúcimi podobenstvami, a práve v tomto sa Jeho božské slovo a naše ľudské slovo budú naveky odlišovať.42,6

Teraz ale dávaj dobrý pozor! Čo je pre prirodzeného človeka oko, to je pre ducha schopnosť nahliadania do vecí božských a nebeských, ktoré jedine zaručujú bytie ducha v jeho blaženej večnej existencii.42,7

Keďže ale duch, následkom nanajvýš nutného božského poriadku, musí na určitý čas zostúpiť do hmoty tela tohto sveta, aby sa upevnil vo svojej slobode a takmer úplnej nezávislosti od Boha, bez ktorej by Boha nemohol nikdy uvidieť a ešte menej v Bohu, s Bohom a pri Bohu zotrvávať – (Keď ale duch dozrieva v hmote a upevňuje sa v slobode a nezávislosti od Boha, vystavuje sa tým nevyhnutnému nebezpečenstvu, že bude hmotou pohltený a spolu s ňou usmrtený, a z takejto smrti je a musí byť prebudenie do života v Bohu nesmierne ťažké a bolestivé) –, preto Pán pochopiteľne prehovára nie k telesnému človeku, ale k duchovnému človeku: ,Ak ťa tvoje oko pohoršuje, vytrhni si ho a odhoď ho od seba, lebo je lepšie prísť do neba s jedným okom ako do pekla s oboma!‘, čím sa myslí toľko ako: Ak ťa svetlo sveta príliš zvádza, násilím sa od takého svetla odvráť, aby ťa nestiahlo do smrti hmoty!42,8

Keď teda Pán hovoril o dvoch očiach, rukách a nohách, nemyslel tým dve oči, dve ruky a dve nohy tela, ale iba dvojitú schopnosť ducha vidieť, konať a napredovať. Nevaruje teda telo, ktoré nemá žiaden život, ale ducha, aby sa radšej nezameriaval na svet, ak pozoruje, že tento ho príliš silno priťahuje, keďže v takom prípade by bolo lepšie vojsť do večného života bez všetkého svetských skúseností, ako byť na konci, kvôli prílišnému svetskému poznaniu, stiahnutý nevyhnutným súdom sveta.42,9

Duch, pravda, má nahliadať na svet, aj ho spoznávať, nemá v ňom ale nachádzať žiadne veľké potešenie. Akonáhle však pocíti, že ho svet priťahuje, mal by sa od neho ihneď odvrátiť, lebo už tu mu hrozí nebezpečenstvo! A hľa, toto potrebné odvrátenie sa je vyjadrené zodpovedajúcim obrazom vylúpnutia oka. A ten, kto nám vie dať taký výstižný obraz, musí byť určite dobre oboznámený so všetkými duchovnými a hmotnými podmienkami ľudí, čo je podľa môjho presvedčenia možné len Tomu, koho sila, láska a múdrosť stvorila všetky veci duchovné i hmotné! Myslím si, že teraz si Ma predsa len pochopil a vidíš, ako hrubo si zhrešil voči Tomu, ktorý nesie tvoj i naše životy vo svojej všemocnej ruke!“ 42,10

43 – Ďalšie vysvetľovanie kázania na hore. Natanaelove zdôvodnenie Pánovej obraznej reči. Pán dáva Svoje učenie vo forme semienok. V pôde lásky musia vzísť a priniesť plody.

Tu zostane veľkňaz, aj mnohí iní, dosť zarazený a po chvíli povie: „Áno, áno, teraz už tomu dobre rozumiem! – Prečo ale Pán nehovoril hneď tak zrozumiteľne, ako si práve hovoril ty? To by som potom voči nemu určite nebol zhrešil!“43,1

Hovorí Natanael: „Keby sa ma takto pýtal sedemročný chlapec, to by som sa nedivil, že sa takto pýta, ale u teba sa teda veľmi divím, keďže si jedným z popredných mudrcov tohto miesta!43,2

Nechcel by si tiež Pánovi položiť múdru otázku, prečo do semien, ktoré vyzerajú ako nič, vložil neobmedzenú formujúcu a vývojovú schopnosť z nich pochádzajúcich stromov? Nemal radšej nechať padať zo vzduchu zrelé plody ľuďom rovno do náručia?! K čomu ten pomalý vývoj stromu zo semena a po ňom ešte dlhé čakanie na dozretý plod?! Len sa pozri, aký si ešte hlúpy! 43,3

Pánove Slovo a učenie je presne ako všetky Jeho diela. Svoje učenie nám dáva v semienkach; tie musíme zasiať do pôdy nášho ducha – tá pôda sa nazýva láska – tam semienko vzíde a zmení sa na strom pravého poznania Boha a seba samého, a z tohto stromu budeme môcť v pravý čas oberať plne dozreté plody k večnému životu.43,4

Láska je ale to prvé! Bez nej sa nedarí žiadnym plodom ducha! Skús zasiať pšenicu do vzduchu a sleduj, či ti vzíde a prinesie plody! Ak ale zrnko pšenice zasadíš do dobrej pôdy, potom vzíde a prinesie ti mnohonásobné plody. Pravou pôdou pre duchovné zrnko pšenice, ktoré nám bolo dané z Pánových úst, je ale pravá láska.43,5

Preto Pán teraz pred vami všetkými zrušil Mojžišov zákon trestu, aby ste sa v blízkej dobe stali bohatými na dobrú pôdu vo svojich srdciach. Lebo kto trestá podľa zákona, má len málo alebo často žiadnu lásku, a u neho bude božské semeno Slova len veľmi zle prospievať. Avšak ten, kto je trestaný, sa aj tak nachádza v súde, v ktorom nie je žiadna láska, lebo súd je smrťou lásky.43,6

Preto by ste na svojich blížnych radšej nemali hneď vidieť chyby, ale byť s nimi zhovievaví a trpezliví! A keď od vás vo svojej slabosti niečo žiadajú, nemali by ste im nič odoprieť, aby sa tak množila láska vo vás samotných a rovnako tak vo vašich slabých bratoch! Keď bude táto u vás aj u vašich bratov v hojnosti, bude vo vás božské semeno dobre prospievať, a slabý bude potom na vás vo svojej sile žičlivo hľadieť a mnohokrát vám oplatí to, čo ste mu darovali v jeho slabosti.43,7

Ak ste ale k svojim slabým bratom skúpi a tvrdí, nikdy nedôjdete k božskému plodu v sebe samých a súd slabých vás nakoniec tiež stiahne do záhuby. 43,8

Keď Pán povedal: ,Kto od teba žiada spodné rúcho, tomu daj aj plášť!‘, chcel tým len naznačiť, že vy, ktorí ste bohatí a veľa vlastníte, by ste mali chudobným, ktorí za vami prídu, tiež bohato a veľa dávať! Lebo takto aj vy čoskoro prídete k mnohej pôde vo svojich srdciach a budete tak vlastníctvom takej pravej pôdy požehnaní a chudobní vás budú vpravde žehnať, lebo z vašich sŕdc začujú to najenergickejšie kázanie pravého evanjelia Božieho a sami zosilnejú k vašej večnej opore! Ak ale dávate skúpo a počítate, kedy a koľko dávate, potom z toho nemáte prospech vy, ani vaši chudobní bratia, a nikdy sa vám preto nestanú oporou.“43,9

44 – Ďalšie otázky kňaza ohľadom zodpovedajúcich súvislostí podobenstiev kázania na hore. Natanael vysvetľuje „pravé oko“ a „ľavú ruku“.

Hovorí veľkňaz, ktorý túto reč veľmi pozorne počúval: „Teraz je už všetko v poriadku, a podľa môjho názoru už teraz všetkému dobre rozumiem; chcem len podotknúť jednu vec a tá sa týka faktu, že Majster vlastne hovoril len o vytrhnutí pravého oka a odseknutí pravej ruky. Ja som vo svojom bádateľskom zápale šmahom pribral k tomu aj nohy, a ty si mi teda vysvetlil aj to sekanie nôh, rovnako ako oko a ruku, hoci Pán spomínal len samotné oko a ruku, pokiaľ viem. Ty si ale povedal, že súvislosť spočíva len v Slove Pána, ktorý prehovára duchu človeka; ako je teda možné, že si našiel súvislosť aj v mojom dodatku?“44,1

Hovorí Natanael: „Mýliš sa! Pán hovoril aj o pravej nohe; len pisárom naznačil, aby nohu vynechali, lebo u tých, ktorí raz obrátili svoj vnútorný zrak k nebesám a vôľu svojej lásky, ktorá je zodpovedajúco vyjadrená ľavou rukou ako rukou srdca, učinili činnou podľa Vôle Božej, sa už potom pravej ruky, čím sa myslí čisto svetská aktivita, zbavili a už nie je nutné, aby sa zbavovali aj pravej nohy. Lebo keď oko stojí v pravom svetle a ruka, alebo, lepšie povedané, vôľa, jedná správne, potom je pokrok do oblastí večného života už sám o sebe zabezpečený – teda pravá noha, ktorá označuje pokrok vo svete, je samočinne odstránená a nevyžaduje už žiadne zvláštne úsilie.44,2

Vy, Samaritáni, ale môžete podľa správnosti začať od nohy, lebo aj keď je váš zrak teraz zameraný na božské a vaše ruky sa podieľajú na správnom čine, predsa je vaša noha, alebo vaša túžba po pokroku, nasmerovaná čisto k svetu! Lebo od Mesiáša očakávate niečo celkom iné, ako by ste od Neho, podľa predpovedí prorokov, mali očakávať! A to je, duchovne vzaté, vaša pravá noha, ktorú by ste si mali odseknúť, aby ste sa mohli vydať na pravú cestu do Kráľovstva Božieho. Len kvôli vám hovoril Pán aj o pravej nohe, ale nedal to zapísať, lebo neskorší nasledovníci Pánovho učenia budú dobre vedieť, kde a v čom spočíva Mesiášove Kráľovstvo a tiež, čo musí človek robiť, aby ho dosiahol. Máš ešte niečo nedoriešené?“44,3

Hovorí veľkňaz: „Teraz je mi už všetko jasné – do tej miery, do akej mi to vôbec jasné môže byť. No napriek môjmu terajšiemu pochopeniu musím dodať, že vaše učenie – spôsobom, akým je podávané – je učením tvrdým a ťažko pochopiteľným, a zažijete to, že mnohí si na ňom vylámu zuby! 44,4

Naozaj vám nechcem byť zlým prorokom, ale predsa vám hovorím, že u namyslených Židov nedosiahnete to, čo ste teraz dosiahli u nás – aj napriek našej hlúposti v mnohých ohľadoch. My teraz veríme, hoci stále akoby vo sne; veľkí Židia vám ale takto veriť nebudú! Oni budú požadovať znamenia a nakoniec vás kvôli tým znameniam budú prenasledovať! My sme od vás znamenia nežiadali, no napriek tomu ste ich dobrovoľne činili.44,5

My vám ale teraz neveríme kvôli znameniam, ktoré čiastočne dokážu robiť aj ľudia, ale čisto kvôli učeniu, keďže ste nám ho vysvetlili! Preto by ste aj mali zostať u nás, lebo u vznešených Židov a Grékov zle pochodíte!“ 44,6

45 – Natanaelova skromnosť, jeho apoštolské vyznanie. Veľkňaz chce nasledovať Pána.

Hovorí Natanael: „Potiaľto som sa mal s tebou rozprávať; ďalej už leží všetko v rukách Pána. To, čo On chce, to aj my budeme chcieť a robiť to. Lebo my všetci sme duchovne ešte veľmi chudobní, preto sa musíme zdržiavať pri Ňom, aby sa tak Kráľovstvo Nebeské stalo naším. S Pánom chceme znášať aj každý smútok a každé prenasledovanie, aby sme pravú útechu nachádzali pri Ňom a v Ňom. V Jeho mene chceme byť mierni vo všetkých našich myšlienkach, úsudkoch, želaniach a túžbach, a vo všetkom čo konáme a pripúšťame, aby sme sa stali správnymi vlastníkmi pravej pôdy, ktorou je čistá Božia láska v našich srdciach.45,1

Tiež sa nebudeme vyhýbať kraju, kde je to tvrdé a nespravodlivé. Budeme hladní a bude nás smädiť po pravej spravodlivosti; máme však pri sebe Toho, ktorý nás ňou môže naveky nasýtiť!45,2

My sami však budeme – či už s nami budú zaobchádzať spravodlivo alebo nespravodlivo – ku každému plní milosrdenstva, aby sme tak boli v očiach Pána považovaní za viac hodných veľkej milosti Božej!45,3

Všade, tak ako aj tu pred vami, budeme tiež chrániť svoje srdcia pred každou neprávosťou, ako to len bude možné, aby sa Pán od nás neodvrátil, keď na Neho pohliadneme – lebo s nečistým srdcom sa človek k Bohu nemôže priblížiť a v duchu a vo všetkej pravde hľadieť na jeho tvár a plnosť zázrakov Jeho diel!45,4

Ak sme ale čistého srdca, musíme byť ku každému mierni, trpezliví a jemní, lebo hnevlivé srdce nikdy nemôže byť čisté, pretože hnev vždy vyrastá na pôde pýchy. Ak sme ale mierneho srdca, môžeme sa s dôverou ako deti priblížiť k Nemu, ktorý nám priniesol Detstvo Božie a Sám nás učil, aby sme sa k Bohu modlili ako k svojmu otcovi.45,5

Ak aj budeme v iných krajoch a miestach prenasledovaní pre našu, iste nanajvýš spravodlivú vec, tak ako si to ty myslíš, tak to, priateľ môj, nič neznamená; lebo máme Jeho a v Ňom nebesá nad nebesami! A tak sme už tu blažení, veľmi blažení, či už nás ľudia milujú alebo nami opovrhujú a prenasledujú nás kvôli Nemu, lebo On je Pán nad všetkými a všetkým! Lebo Tomu, koho poslúchajú celé nebesia a stoja pripravené Mu slúžiť, ako sme sa včera a niekoľkokrát predtým presvedčili, Tomu nadovšetko slúžime aj my, a to samotné je pre nás najvyššou odmenou a najvyššou poctou! Preto sa o nás netráp, lebo my vieme a uvedomujeme si, ako na tom sme!“45,6

Nad touto rečou plnou odhodlania veľkňaz veľmi žasol a povedal: „Pravda, keby som tu nebol potrebný, a nemal ženu a deti a ďalšie veci, sám by som s vami išiel!“45,7

Hovorí Natanael: „My sme ale ženy, deti a veci nechali za sebou a nasledovali Ho, a naše ženy a deti predsa žijú! Hovorím ti podľa svojej mienky: Kto sa niečoho na tomto svete, nech je to čokoľvek, nedokáže z lásky k Nemu vzdať, ten nie je hoden Jeho milosti! Či ťa to uráža alebo nie, je to už raz tak! Lebo moje srdce mi to hovorí a v srdci je všetko pravda, keď je v ňom raz duch prebudený k živému mysleniu v Bohu. On naše nepotrebuje, my ale potrebujeme Jeho!45,8

Už si Mu vari niekedy pomohol vyzdvihnúť veľké slnko nad šíry obzor a rozliať jeho nebeské svetlou nad šírou zemou? Alebo si snáď videl, či dokonca ukul, okovy, ktorými Pán spútava vetry, ako zadržiava blesky, mocný hrom a more v jeho hlbinách?! Kto môže povedať, že Pánovi s čímkoľvek pomohol?! Keď je to ale tak, ako potom niekto, komu Pán povie, aby ho nasledoval, dokáže stále myslieť na svoju ženu, svoje deti, svoje veci a ihneď nenasledovať Jeho, Pána všetkého Života, všetkých nebies a všetkých svetov, v ktorého sme tak dlho dúfali, že príde a teraz prišiel presne takým spôsobom, ako to o Ňom predpovedali všetci proroci a praotcovia?!“ 45,9

Hovorí teraz veľkňaz: „Keby som len nebol veľkňazom, veru, urobil by som to, čo ste urobili vy všetci! Ale ja som veľkňaz, a keďže tu s nami, ako som zachytil, zostanete už len jeden deň, som tu pre týchto, zatiaľ maloverných, potrebný ako oko na videnie. Preto iste pochopíš, že tu musím zostať ani nie tak kvôli mojej žene, mojim deťom a mojim veciam, ale omnoho viac kvôli týmto maloverným, ktorí sa ešte dlhý čas nebudú vedieť úplne oslobodiť od starej, zakorenenej predstavy o povahe Mesiáša a účele Jeho príchodu. Nebude to žiadna príjemná práca, ale čo narobím?!45,10

Ja teraz pevne verím, že váš Majster je zasľúbený Mesiáš, ale čo moja komunita? Sám si videl, koľkí sa vytratili už počas kázania! Títo sú plní zlostnej neviery a túto budú teraz usilovne šíriť a mnohí, ktorí tu teraz zostali a včera boli ešte plní viery, sú teraz tiež plní pochybností a nevedia, čomu vlastne majú veriť!45,11

Pomyslite teraz ale na mňa, ktorý som tu pre všetkých orákulom, čo za robotu to budem mať! Ak ich ja neobrátim, všetci zostanú, čím len chceš, len nie tým, čím by mali byť, a to až do konca sveta! Hľa, v tom spočíva ten hlavný dôvod, prečo tu musím zostať a verím, že Pán mi kvôli tomu neodoprie svoju milosť! Lebo aj keď nie som v Jeho spoločnosti telesne, zostanem v nej ale navždy duchovne a budem sa usilovať čo najvernejšie Mu slúžiť ako pravý služobník a pastier Jeho stáda, presne podľa Jeho, tu prijatého učenia, a myslím si, že aj Jemu to bude vyhovovať!“ 45,12

Hovorím Ja: „Áno, je Mi to tak milé a úplne Mi to vyhovuje! Lebo v tejto komunite Mi poslúžiš ako účinný nástroj a tvoja odmena v nebesách bude raz nazývaná veľkou! Už ale nadišiel večer, preto pôjdeme naspäť do domu! Nech je tak!“45,13

Po týchto slovách sme sa vydali na zostup z hory, cestou k domu. Stále tam bolo veľa ľudí, hoci mnohí, plní neviery a hnevu, odišli skôr ako som dokončil kázanie.45,14

46 – Vyliečenie malomocného. Účinok tohto zázraku na veľkňaza, jeho horlivosť a nadšenie. Pánove pokyny ohľadom správnej miery vo všetkom.

Ako už bolo skôr uvedené, nenachádzali sme sa na najvyššom bode hory, ale nižšie, na prvom stúpaní, kvôli väčšiemu a pohodlnejšiemu priestranstvu, lebo z mesta Ma nasledovalo veľa ľudí, a tiež z toho dôvodu, že medzi nimi bolo veľa starých a už veľmi slabých ľudí, ktorí by pri značnej horúčosti toho dňa len sotva došli až na vrchol hory. No aj tak sme boli dosť vysoko a sprievod postupoval pomalšie, keďže kvôli súmraku už pre viacerých ľudí so slabším zrakom nebola cesta tak dobre viditeľná.46,1

Keď sme takto opatrne zišli z hory nakoniec až na rovinu, ležal tam pri ceste človek plný zhubného malomocenstva. Tento človek hneď vstal, išiel za Mnou a prehovoril ku Mne žalostným hlasom: „Ó Pane, ak by si chcel, urobil by si ma čistým!“ Ja som však hneď nad neho vystrel Svoju ruku a povedal som: „Chcem, aby si bol čistý!“ A chorý bol v okamihu očistený od svojho malomocenstva; všetky vredy, strupy a šupiny zrazu zmizli. Išlo ale o veľmi zlý prípad malomocenstva, aký nedokázal vyliečiť žiaden lekár; preto zostali všetci ľudia vo veľkom úžase, keď videli, že tento človek sa tak náhle očistil od svojej choroby.46,2

Očistený Ma teraz chcel začať hlasno vychvaľovať, Ja som mu ale pohrozil a povedal: „Vravím ti, aby si to zatiaľ nikomu nehovoril, jedine veľkňazovi! Choď za ním; kráča za nami spolu s Mojimi učeníkmi! Keď ťa označí za očisteného, potom choď do svojho domu, a obetuj tam na oltári to [24], čo určil Mojžiš!“46,3

Očistený hneď urobil to, čo som mu nakázal. Veľkňaz bol ale nadmieru užasnutý a hovoril: „Keby mi nejaký lekár povedal: ,Pozri, tohto človeka uzdravím!‘, tak by som sa schuti zasmial a povedal: ,Ach, ty hlupák, choď k Eufratu a skús z neho vyčerpať vodu! Keď vyberieš jedno vedro, na jeho mieste pritečie stotisíc ďalších; ale predsa len ti bude ľahšie vysušiť Eufrat, ako uzdraviť tohto človeka, ktorého mäso sa už takmer rozložilo!‘ A tomuto človeku, ktorého sme teraz spoznali ako Mesiáša, sa to podarilo jediným slovom! – Naozaj, toto nám úplne stačí! – Je to určite Kristus! – Žiadne ďalšie dôkazy nám už nie je treba.46,4

„Veru, ak by ma dnes niekto požiadal o spodné rúcho, nedal by som mu k tomu hneď len plášť, ale celý môj šatník! Veru, za takú cenu rozdám teraz všetko až do košele a uvedomujem si, že Jeho učenie je čisto božské! On Sám je ako Jehova, ktorý je s nami telesne! Čo viac ešte chceme?! Celú noc budem robiť herolda a ohlasovať Jeho prítomnosť na všetkých uliciach a uličkách!“ 46,5

Po týchto slovách sa rozbehne za Mnou, blízko studne padne predo Mnou na zem a hovorí: „Pane, postoj len trochu, aby som Ťa mohol uctievať, lebo Ty nie si iba Kristus, Syn Boží, ale si Sám Boh, zahalený telom, medzi nami!“ 46,6

Hovorím Ja: „Priateľu, nechaj to tak! Už som vám ukázal, ako sa máte modliť; modli sa teda v tichosti a to stačí! Nerob dnes priveľa a zajtra kvôli tomu azda primálo. Vo všetkom treba zachovávať správnu mieru! Ak ku spodnému rúchu pridáš plášť, to stačí na to, aby si z chudobného urobil navždy svojho dobrého priateľa; ak ale tomu, kto ťa žiadal len o spodné rúcho, pridáš celý svoj šatník, zostane zarazený a pomyslí si, že ho tým chceš zahanbiť alebo si zmyslov zbavený. A hľa, z toho by nevzišlo nič dobré!46,7

Ak ťa ale niekto prosí o strieborniak a ty mu dáš dva, či tri, potešíš srdce toho, kto si od teba prišiel požičať, a svoje srdce oblažíš. Ak však tomu, kto si prišiel od teba požičať jeden strieborniak, dáš hneď tisíc, bude zhrozený a pomyslí si: ,Čo to má znamenať? Žiadal som ho o jeden strieborniak a on mi chce dať celý svoj majetok?! Považuje ma azda za pažravca, chce ma tu zahanbiť alebo sa snáď úplne zbláznil?‘ A hľa, z takého človeka nebude mať tvoje srdce žiaden úžitok a srdce dotyčného, kvôli tvojmu správaniu, rovnako málo! Takže vo všetkom len správnu mieru, a to úplne stačí!“46,8

S takýmto poučením je veľkňaz úplne spokojný, a hovorí si, sám pre seba: „Áno, áno, On má vo všetkom pravdu! Robiť všetko tak, ako povedal On, je úplne správne, čo je ale viac alebo menej, je buď zlé alebo hlúpe. Lebo ak dnes všetko rozdám a zajtra možno príde k mojim dverám niekto v ešte väčšej núdzi, čo mu potom dám? Ako smutno a ťažko by mi bolo na srdci, keby som ešte chudobnejšiemu nemohol poskytnúť už žiadnu pomoc.46,9

Pán má vo všetkých veciach úplnú pravdu a všade vie najlepšie stanoviť správnu mieru. Len Jemu preto všetka česť, chvála a sláva a najúprimnejšie uctievanie všetkých sŕdc!“46,10

47 – Zázračná večera u Irhael v spoločnosti anjelov. Pánove poznámky ohľadom Jeho nebeských služobníkov. Hnev a neviera zo strany galilejských krajanov Spasiteľa.

Medzitým však prídeme k domu Irhael a Jorama, kde je už všetko pripravené na večeru, rovnakým spôsobom ako deň predtým, akurát oveľa hojnejšie. Pri vestibule domu sa už chce veľa Sycharijcov, ktorí boli s nami na hore, porúčať, ale zrazu medzi nich vstúpi množstvo v bielom odetých mladíkov, ktorí ich všetkých presviedčajú, aby išli na večeru.47,1

Veľkňaz, úplne v úžase z veľkého množstva nádherných mladíkov a obzvlášť z ich veľkej láskavosti, priateľskosti a ľudskosti, ku Mne hneď podíde a plný pokory sa Ma pýta: „Pane, ale prosím Ťa, kto sú títo nádherní mladíci? Žiaden z nich nemôže mať viac ako šestnásť rokov, no každým slovom a každým pohybom prezrádzajú, že sú mimoriadne dobre vzdelaní! Ach, povedz mi, odkiaľ vlastne sú a k akej škole patria! Akí sú len krásne sformovaní a dobre živení! Aký veľmi príjemný a srdcu lahodiaci je len ich hlas! Pane, povedz, povedz mi to; kto a odkiaľ sú títo mladí muži?“47,2

Hovorím Ja: „Či si nikdy nepočul, čo sa už od dávnych čias hovorí: ,Každý, kto je pánom, má svojich sluhov a pomocníkov!‘ Ty Ma nazývaš Pánom, preto je vhodné, aby som aj ja mal sluhov a pomocníkov! Že sú dobre vzdelaní, dosvedčuje, že ich Pán musí byť veľmi múdry a láskyplný. Páni sveta sú ale tvrdí a bezcitní ľudia, a rovnakí sú aj ich sluhovia; avšak Pán, ktorý je Pánom na nebesiach a teraz prišiel na zem do tvrdého sveta ľudí, Ten má svojich sluhov odtiaľ, odkiaľ prišiel On sám, a služobníci sa Mu podobajú, lebo to nie sú len Jeho sluhovia, ale aj deti Jeho múdrosti a lásky. Pochopil si Ma dobre?“47,3

Hovorí veľkňaz: „Áno, Pane, do tej miery, do akej je vôbec možné pochopiť Tvoje nanajvýš pozoruhodné obrazné vyjadrovanie. Je tu, pravda, toho ešte veľa, na čo by sa dalo opýtať, aby človek dospel k úplnej jasnosti, ale nechávam to teraz tak a dúfam, že sa dnes preto nájde ešte dosť príležitostí.“47,4

Hovorím Ja: „Ale pravdaže! Prejdime ale teraz k večeri, keďže je už všetko prichystané!“47,5

Všetci ľudia, ktorí verili, išli na večeru, len jedna, doposiaľ neveriaca časť išla domov, lebo to celé považovali za pascu. Avšak príčinou tohto bolo, že to boli zväčša prisťahovaní Galilejci, medzi nimi mnohí z Nazaretu, ktorí poznali Mňa aj Mojich učeníkov, ktorých často vídali na rybom trhu. Títo povedali rodeným Samaritánom: „My ho poznáme, aj jeho učeníkov; on je povolaním tesár a jeho učeníci sú rybári. On bol v škole u esejcov, ktorí sa vyznajú vo všelijakých umeniach, v liečení a nezvyčajnej mágii. To sa tam naučil a teraz predvádza svoje dobre naučené umenie, aby tak zabezpečil pre esejcov veľa prívržencov a veľký príjem. Títo mladíci sú ale prezlečené, dobre vychované dievčatá, zakúpené od tých istých esejcov z Kaukazu – tieto budú najväčšou atrakciou! Nás ale tak ľahko neoklamú, lebo my vieme, že s Bohom Abraháma, Izáka a Jakoba neradno žartovať. Ale pre esejcov, ktorí sú zhruba toho názoru, že ich predkovia stvorili svet, je ľahké zahrávať sa s niečím, čo pre nich neexistuje. Kým veríme v Boha Abraháma, Izáka a Jakoba, nepotrebujeme takéto esejské ilúzie; keby sme však túto našu vieru stratili, esejci a ich prešpekulovaní poslovia nám iste nebudú schopní poskytnúť žiadnu náhradu, aby z nás nakoniec urobili len saducejov, ktorí neveria v žiadne vzkriesenie, ani večný život. Pred tým nech nás ale Jehova ochraňuje!“ S týmto vyhlásením sa poberú domov. 47,6

Ja a väčšia časť, pozostávajúca zväčša zo Samaritánov, sa posadíme k jedlu, uvoľníme sa po dobre vykonanej práci a necháme sa obsluhovať anjelmi; lebo aj tu som pracoval v púšti a je napísané: „Keď bol Satan donútený ustúpiť, prišli k Nemu anjeli a slúžili Mu[25].“ 47,7

48 – Hostia a nebeskí služobníci. Obavy veľkňaza ohľadom jeho úlohy obrátenia neveriacich ľudí. Pánove poznámky k Jeho misii a predpoveď Jeho utrpenia, smrti a vzkriesenia. O úspechu misie martýrov po ich smrti. Zjavenia duchov. Prísľub dnešným nasledovníkom.

Ale len málo z tých, ktorí sedeli pri stole, vedelo, že ich obsluhujú anjeli a podávajú im pokrm z nebies. Vážne verili, že toto služobníctvo je súčasťou Môjho sprievodu a že som si ho v Malej Ázii kúpil za peniaze. Akurát nechápali tú veľkú živosť, priateľskosť a dobré vzdelanie, lebo takíto nevoľníci sa zvyčajne tvárili kyslo a svoju službu vykonávali čisto otrocky, ako stroje, a o nejakom vzdelaní a ľudskosti nemohlo byť ani reči. V krátkosti, hostia sa veľmi dobre bavili a veľkňaz, ktorý si čoraz viac začínal uvedomovať, že títo mnohí služobníci sú nadprirodzené bytosti, začal ešte viac, ako sa hovorí, sedieť ako na ihlách, lebo cítil rozpaky z toho, že ľudia, hoci sa správali slušne, sa podľa jeho názoru k týmto úžasným služobníkom správali predsa len príliš neviazane.48,1

Najtrápnejšie sa ale cítil kvôli tej časti, ktorá, napriek všetkým znameniam doširoka otvorených nebies, odišla neveriaca domov. S úzkostným srdcom hovoril: „Môj Pán a môj Boh! Čo by ešte takých ľudí mohlo pohnúť k viere, ak takéto znamenia zostávajú nepovšimnuté! Ty Sám, ó Pane, spolu s mnohými anjelmi z otvorených nebies, ste neboli schopní obrátiť túto bandu; čo mám potom s nimi robiť ja, úbohý šašo? Nezačnú mi pľuť do tváre, keď sa ich odvážim začať učiť o Tebe?“48,2

Hovorím Ja: „Máš predsa okolo seba aj veľa veriacich; urob z nich teda svojich pomocníkov a budeš to mať ľahšie. Lebo keď má človek zdvihnúť veľké bremeno, na ktoré jeho sily nestačia, priberie si pomocníka. Ak to s jedným stále nejde, priberie si ešte druhého a tretieho, a tak to bremeno zvládne. Kde je už rovnako veľký počet veriacich – tu dokonca ešte o málo väčší ako neveriacich – tam je práca ľahká.48,3

Úplne inak je to ale na miestach, kde sa nedajú nájsť žiadni veriaci! Tam to treba aspoň skúsiť, aby sa nikto nemohol vyhovárať a povedať: ,Nepočul som o tom ani slovo!‘48,4

Ak sa nájde veriaci, zostaň pri ňom a odhaľ mu Kráľovstvo Božej milosti! Ak však Slovo nikto neprijme, treba ísť ďalej a otriasť si aj prach z nôh od takého miesta, lebo také miesto už nie je hodné žiadnej ďalšej milosti, mimo tej, ktorá je určená zvieratám na poliach a v lesoch. Tu máš teda pokyn, ako v budúcnosti naložiť so všetkými neveriacimi.48,5

Hovorím ti však, aby si sa aj ty pevne pridržiaval svojej viery, inak budeš môcť pre Moje Kráľovstvo urobiť len málo užitočného! Nenechaj sa zmiasť rôznymi chýrmi, ktoré o Mne o pár rokov prídu z Jeruzalema! Lebo tam Ma postavia pred súd a usmrtia toto Moje telo, no na tretí deň opäť ožijem a odvtedy zostanem s vami a medzi vami všetkými až do konca sveta. Lebo tá banda v Jeruzaleme až potom uverí, že Ma vôbec nie je možné usmrtiť! 48,6

A tak sa to potom bude diať aj na iných miestach Zeme, že tvrdohlaví ľudia nositeľov evanjelia telesne usmrtia. Ale práve takouto smrťou sa z nich prvýkrát stanú veriaci, lebo z toho uvidia, že všetkých tých, ktorí z Môjho slova žijú duchovný život, nikdy nie je možné usmrtiť! Lebo tí usmrtení sa k svojim žiakom rôznymi spôsobmi vrátia a budú ich učiť Mojim cestám! 48,7

Ale k tvrdým svetským ľuďom, ktorí buď nemajú žiadnu vieru alebo, aj keď už vieru majú, nekonajú tak, ako ich viera učí, neprídem ani Ja, ani Moji učeníci, aby sme ich zbavili noci pochybností v ich srdciach. Keď ale nadíde koniec ich tela, pocítia zlo svojej neviery a následky nedodržiavania Môjho učenia v skutkoch, zatiaľ čo tí, ktorí vo Mňa veria v skutkoch, smrť tela ani nepocítia, ani neochutnajú!48,8

Potom, ako týmto otvorím dvere ich tela, vyjdú zo svojich tiel ako väzni zo svojich žalárov, ktoré im otvorila láskavosť ich pána.48,9

Nikdy sa teda nenechaj zmiasť, keď sa o Mne dopočuješ to alebo tamto! Lebo kto až do konca zostane neotrasený vo viere a láske, ako to učím, učil som a aj ďalej učiť budem, ten sa stane blaženým v Mojom večnom Kráľovstve na nebesiach, ktoré teraz vidíš nad sebou otvorené a Mojich anjelov tam vystupovať a zostupovať!“48,10

49 – Pravé uctievanie Boha. Irhaelina reč. „Nie modlitebne by ste Mi mali stavať, ale hostince a útulky pre chudobných!“ Odkaz na chrám stvorenia.

Hovorí veľkňaz: „Ja som teraz úplne v poriadku a dúfam, že v krátkom čase to tak bude aj v celej tejto oblasti. Dovoľ mi ale ešte jednu otázku, a tá otázka spočíva v tomto: Máme teraz ešte ctiť horu a Tvoj starý dom a sláviť tam Tvoj šabat alebo si tu teraz máme postaviť nový dom, v ktorom sa budeme zhromažďovať v Tvojom mene? Pokiaľ je Tvojou vôľou to druhé, mohol by si nám niekedy zajtra ukázať nejaké vhodné miesto, ktoré Ti najviac vyhovuje, a my potom urobíme všetko, aby sme aj v tomto ohľade splnili Tvoje želanie!“49,1

Hovorím Ja: „Priateľu, čo treba robiť vám, aj všetkým ľuďom, to som vám dal vedieť dnes na hore.49,2

Na dodržiavanie toho ale nepotrebujete starý dom na hore, a ešte menej nový v meste, ale jedine svoje srdcia naplnené vierou a svoju pevnú dobrú vôľu. 49,3

Keď som sem včera prišiel a oddychoval pri Jakobovej studni, a stretol sa s Irhael, tiež sa Ma tam, keď Ma bližšie spoznala, pýtala, kde má človek uctievať Boha, či na Garizim alebo v chráme v Jeruzaleme. Jej by si sa mal opýtať, akú som jej dal na to odpoveď!“49,4

Tu sa veľkňaz obráti na Irhael a táto hovorí: „Takto vtedy so mnou hovoril Pán:49,5

,Prichádza čas, a už je dokonca tu, keď praví ctitelia nebudú Boha uctievať ani na Garizim, ani v chráme v Jeruzaleme! Lebo Boh je duch, a tí, čo ho uctievajú, musia ho uctievať v duchu a v pravde!‘ Tak hovoril Pán. Ty si veľkňaz a budeš teraz dobre vedieť, čo treba robiť!49,6

Ja mám takýto názor: Keď nám už raz Pán všetkým preukázal takú preveľkú láskavosť a ubytoval sa v tomto dome, ktorý nie je mojím, ale Jeho domom, a ním aj zostane, mal by tento dom zostať navždy pamätným a môžeme sa v ňom v Jeho mene vždy schádzať a k Jeho pocte svätiť šabat!“49,7

Hovorí veľkňaz: „Áno, áno, máš úplnú pravdu, ak by sme boli všetci veriaci; ale treba brať nejaký ohľad aj na slabých! Tí by sa nad tým len ešte viac pohoršovali.“49,8

Hovorím Ja: „Irhael má pravdu! Kto sa chce pohoršovať, nech sa teda pohoršuje a ide na svoju horu! A keď tam už nič nenájde, potom sám od seba začne premýšľať nad niečím lepším.49,9

Nie modlitebne by ste Mi mali stavať, ale hostince a útulky pre chudobných, ktorí vám nemajú ako odplatiť!49,10

V láske k chudobným bratom a sestrám budete Mojimi pravými ctiteľmi a v takýchto modlitebniach budem často medzi vami bez toho, aby ste to hneď postrehli; ale v chrámoch postavených špeciálne k Môjmu uctievaniu perami – ako to bolo doteraz – budem prebývať rovnako málo ako rozum človeka v malíčku na jeho nohe.49,11

Ak už ale chcete svoje srdcia ku Mne prebúdzať a v pravej pokore predo Mňa predstupovať v nejakom vznešenom chráme, potom vyjdite von do šíreho chrámu Môjho stvorenia, a Slnko, Mesiac a hviezdy všetky a more, hory, stromy a vtáky vo vzduchu, ako aj ryby vo vode a nespočet kvetov na lúkach vám budú zvestovať o Mojej sláve!49,12

Povedz mi, či nie je strom krajší ako všetka nádhera chrámu v Jeruzaleme?! Strom je čisté dielo Boha, má svoj život a prináša výživné ovocie. Čo je ale chrám, a čo prináša? Všetkým vám to poviem: nič iba pýchu, hnev, závisť, najkrikľavejšiu žiarlivosť a panovačnosť; lebo to nie je Božie, ale márne ľudské dielo!49,13

Veru, veru, hovorím vám všetkým: kto Ma bude ctiť, milovať a modliť sa ku Mne tak, že v Mojom mene koná dobro svojim bratom a sestrám, ten bude mať svoju večnú odmenu na nebesiach; kto Ma ale v budúcnosti bude uctievať všelijakými obradmi v špeciálne nato postavenom chráme, ten svoju dočasnú odmenu dostane z chrámu! Ak ale, po smrti tela, príde za Mnou a povie: ,Pane, Pane, buď ku mne, Tvojmu služobníkovi, milostivý!‘, tak mu nato poviem: ,Nepoznám ťa, preto odstúp odo Mňa a hľadaj svoju odmenu u toho, komu si slúžil!‘ Z tohto dôvodu by ste ani vy odteraz nemali mať nič dočinenia so žiadnym chrámom!49,14

Ale v tomto dome sa vždy môžete schádzať k spomienke na Mňa, či už cez šabat alebo nejaký iný deň; lebo každý deň je Pánov, nie iba šabat, počas ktorého môžete v budúcnosti konať dobro práve tak, ako v nejaký iný deň.“ 49,15

50 – O svätení šabatu. Čo chce Boh, aby ľudia robili. Pracovný deň a šabat. Božia neustála činnosť. Mojžišovo učenie o šabate.

(Pán:) „Najlepšie svätenie šabatu je však také, keď ste v tento deň ešte viac činný vo všetkom dobrom ako v iný deň!50,1

Len prácu sluhu, ktorá je prácou za peniaze a odmenu sveta, by ste odteraz nemali vykonávať v bežný pracovný deň, a rovnako ani cez šabat! Lebo odteraz má byť každý deň šabat a každý šabat plným pracovným dňom! V tom máš teraz, priateľ Môj, úplné pravidlo, ako by ste v budúcnosti mali slúžiť Bohu! – A pri tom aj zostaňte!“50,2

Hovorí veľkňaz: „V tomto pravidle teraz jasne poznávam posvätnú pravdu, a rád ho prijmem ako prikázanie; ale u zarytých Židov to bude chcieť veľa, kým sa im toto pravidlo, prameniace z čistej božskej Vôle, stane jasne a v plnej pravde zrozumiteľným! Som toho názoru, že veľmi mnohí toto pravidlo neprijmú až do konca sveta, lebo ľudia sú už od dávnych čias na šabat príliš privyknutí a nenechajú si ho vziať. Ach toto, to už len bude vyžadovať námahy a práce!“50,3

Hovorím Ja: „To ale vôbec nie je nutné, aby sa šabat úplne zrušil, stačí len tie nezmysly okolo šabatu! Pán Boh nepotrebuje vašu službu a vaše uctievanie; veď svet aj ľudí stvoril bez cudzej pomoci a od ľudí nežiada nič iné, len aby ho poznávali a zo všetkých svojich síl milovali, a to nielen cez šabat, ale bez prestávky každý jeden deň!50,4

Čo je to ale za bohoslužbu, keď na Boha myslíte len cez šabat, ale cez týždeň nikdy?! Či Boh nie je každý deň tým istým nemenným Bohom? Či nenecháva každý deň, či už cez šabat alebo pracovný deň, vyjsť svoje slnko a darovať jeho svetlo spravodlivým i nespravodlivým, ktorých je vždy oveľa viac ako spravodlivých?50,5

Nepracuje Boh Sám každý deň rovnako? Ak si ale samotný Pán nevyberá žiadne voľno, prečo by si ľudia mali stanoviť voľné dni len kvôli nečinnosti? Lebo okrem nečinnosti nedodržiavajú cez šabat nič iné tak dôsledne! Tým ale robia Bohu určite tú najhoršiu možnú službu!50,6

Lebo Boh chce, aby si ľudia stále a čoraz viac a viac zvykali na činnosť lásky, aby tak v inom živote boli schopní každej práce a námahy, a jedine v takej činnosti hľadali a nachádzali pravú a najvyššiu blaženosť. Budú ale ľudia vôbec niekedy schopní dosiahnuť v sebe niečo také nečinnosťou? Hovorím ti: Nikdy!50,7

Cez pracovný deň sa človek, ak práve pracuje, cvičí len v sebectve, lebo vtedy pracuje pre svoje telo a to, čo prácou dosiahol, nazýva svojím. Ak niekto od neho chce produkt jeho práce, musí to od neho odkúpiť buď prácou alebo peniazmi, inak od nikoho nedostane nič, čo by malo nejakú väčšiu hodnotu. Ak teda ľudia cez pracovné dni zveľaďujú len svoje sebectvo a šabat, ako jediný deň, počas ktorého sa majú cvičiť v činnosti lásky, strávia v najstrnulejšej nečinnosti, potom tu veľmi vážne vystáva otázka, kedy sa potom ľudia majú alebo môžu cvičiť v jedinej pravej bohoslužbe, ktorá spočíva výlučne v láskyplnej službe blížnemu!50,8

Boh ale neodpočíva ani na okamih, ale je stále činný pre ľudí a nikdy pre Seba; lebo On pre Seba nepotrebuje Zem, ani Slnko, ani Mesiac a všetky hviezdy a všetko, čo je v nich obsiahnuté alebo z nich pochádza. Boh nič z toho nepotrebuje; ale všetci stvorení duchovia a ľudia to všetko potrebujú a Pán je preto neustále a neprestajne činný, jedine kvôli nim. 50,9

Ak ale Pán, pri práci ktorého je jeden deň ako druhý, je pre ľudí neustále činný a chce, aby ľudia, ako Jeho deti, boli vo všetkom ako On, ako by mohol chcieť, aby ľudia po šiestich dňoch strávených sebectvom, Mu na siedmy deň spokojne slúžili strnulou nečinnosťou a Jeho, ktorý je večne činný, uctievali lenivosťou?50,10

Ako veľkňazovi ti to teraz hovorím s rukolapnou jasnosťou, aby si následne – plne si vedomý, kto je Ten, čo ti toto hovorí – svojej obci ukázal šabat v lepšom svetle, ako to bolo od čias Mojžiša až do tejto hodiny! Lebo presne tak, ako som ti šabat teraz odhalil, bol daný aj Mojžišovi, ale ľudia ho až príliš skoro prekrútili na pohanský deň nečinnosti a domnievali sa, že Bohu robia milú službu ničnerobením a trestaním tých, ktorí sa niekedy aj cez šabat odvážili trochu pracovať alebo poskytnúť chorému potrebnú pomoc. Ó, aká veľká slepota, ó, aká najhrubšia tuposť!“ 50,11

Hovorí veľkňaz, úplne skrúšený z tejto pravdy: „Ó, svätá najčistejšia Pravda Tvojich úst! Áno, teraz mi je už všetko jasné! Až teraz si mi, ó Pane, úplne sňal z očí trojitý Mojžišov závoj! Teraz už, ó Pane, nie sú potrebné žiadne ďalšie znamenia, tu stačí Tvoje sväté Slovo Pravdy! A s najpevnejším plným presvedčením teraz tvrdím, že v budúcnosti, ako aj teraz, všetci tí, ktorí v Teba, ó Pane, uverili kvôli znameniam a nie kvôli tak pravdivému Slovu, nemajú žiadnu pravú živú vieru a budú len lenivými a strojovými nasledovníkmi Tvojho učenia a Tvojej svätej Vôle; u nás to ale bude inak! Nie znamenia, ktoré nám poskytla Tvoja prítomnosť, ale jedine Tvoje sväté najpravdivejšie Slovo vzbudí v našich srdciach pravú živú vieru a prebudí plnosť lásky k Tebe, a z Teba a jedine kvôli Tebe, vo vhodnej miere, aj u všetkých ľudí. A nech sa teda stane Tvoja Vôľa, ktorú si nám, ó Pane, tak nadmieru jasne a naveky pravdivo zvestoval!“50,12

Hovorím Ja: „Amen! Áno, drahý priateľ a brat, tak je to správne a dobré! Lebo iba tak sa môžete stať dokonalými, ako je dokonalý Otec na nebesiach. Keď ste už ale takí dokonalí, potom ste aj pravými Deťmi Božími a vždy ho môžete zavolať: ,Abba, drahý Otec!‘ A o čo ho budete prosiť, ako Jeho pravé deti, to vám aj dá; lebo Otec je nadovšetko dobrý a Svojim deťom dá všetko, čo má! Teraz ale jedzte a pite; lebo toto jedlo nie je z tejto Zeme, ale vám ho z nebies poslal Otec a Sám je teraz medzi vami!“50,13

51 – Evanjelium zo Sychar. Príbeh Natanaelovho obrátenia. Príkaz Pána, mlčať o Jeho božstve až do Jeho vyzdvihnutia na kríž.

Hovorí veľkňaz: „Pane, máme teraz znovu začať jesť? Veď sme boli hneď na začiatku večere posilnení jedlom a pitím, aj keď sme sa počas jedla rozprávali o toľkých veciach! Čo sa mňa týka, ja som už úplne posilnený a nemôžem viac jesť, ani piť.“51,1

Hovorím Ja: „Správne si odpovedal, lebo si plný jedla a lahodného vína z nebies. Je tu ešte ale veľa takých, ktorí sa neodvážili jesť, ani piť; lebo zatiaľ mali Moje meno a Moje Slovo za nič, a mali strach, akoby tu išlo o nejaké bosoráctvo. Keď si ale teraz vypočuli našu reč a pochopili jej svetlú pravdu, hlúpy strach ich opustil a vystriedali ho hlad a smäd. Teraz by aj chceli jesť a piť, ale kvôli toľkej bázni sa neodvážia. Myslíš si, že by sme ich mali takto nechať odísť? Ó, to ani zďaleka! Mali by sa teraz schuti najesť a napiť! Lebo odteraz už z tejto kuchyne nebudú jesť ani piť, až jedného dňa v Mojom Kráľovstve na nebesiach!“51,2

Po tomto napomenutí som ešte raz vyzval prítomné množstvo ľudí, aby jedli a pili, a aj mladíkom som povedal: „Nenechajte ich odísť!“ – A mladíci znovu priniesli patričné množstvo chleba a vína a rôzne chutné ovocie. 51,3

Objavili sa ale určité obavy, či môžu jesť ovocie, ktoré nepoznajú. Vtedy im mladíci povedali: „Drahí bratia! Bez obáv jedzte všetko toto ovocie, lebo je čisté a veľmi chutné! Na tejto Zemi, pravda, existuje viacero druhov ovocia, tráv a zvierat, na tvorbe ktorých sa podieľajú nečistí duchovia, lebo aj to stojí napísané v Pánovom poriadku, že aj diabli musia slúžiť Pánovi, aj keď to dobrovoľne nikdy nechcú alebo nemôžu! Lebo rovnako ako otrok musí slúžiť svojmu pánovi v reťaziach, tak musí slúžiť aj diabol – ale v takej práci niet požehnania!51,4

A tak sa na tejto Zemi – na ktorej nezriedka bývajú pod jednou strechou ľudia, zvieratá a diabli, a venujú sa svojej práci – vyskytujú často všemožné druhy skutkov, diel a ovocia horšieho a menej čistého druhu, ktoré by ľudia, ktorí chcú byť ušetrení rôzneho zla, nemali používať; a z toho dôvodu nechal Pán cez Svojho služobníka Mojžiša určiť všetky veci, ktoré sú dobré a čisté, a pred používaním nečistých vecí, na ktorých sa podieľajú aj zlí duchovia, ľudí vystríhal – a to je nádherný poriadok z nebies. Ale všetko to, čo vám dnes bolo ponúknuté na jedenie a pitie, je vysoko čisté a dobré a naveky podporuje život duše i ducha.“51,5

Toto poučenie od múdrych mladíkov potešilo všetky duše a všetci velebili Boha za takú priateľskú múdrosť týchto mladíkov. Toto učenie neskôr viacerí, podľa svojich spomienok, zaznamenali a v tomto meste a oblasti sa udržalo mnoho rokov.51,6

Keď ale neskôr rôzni nepriatelia toto mesto a oblasť dobyli, veľa bolo zničeného a spolu s tým aj toto poučenie, ktoré vo svojich listoch, tak trochu mystickými slovami spomína Pavol, keď hovorí o rôznych duchoch. 51,7

Celá veľká spoločnosť bola teraz plná dobrých vecí a čoskoro sa začali medzi sebou rozprávať o Mne, Mojom učení a o tom jedle z nebies; a mladíci s hosťami tiež mnohé prebrali.51,8

Natanael sa ale postavil a prehovoril k hosťom: „Drahí priatelia a bratia! Ešte pred niekoľkými mesiacmi som bol rybárom v oblasti Bethabary na rieke Jordán, neďaleko od jej ústia do mora. Tam prišiel za Jánom jeden nenápadný muž a nechal sa od neho pokrstiť, a Ján o Ňom hneď dosvedčil – bez toho, aby ho predtým niekedy na Zemi telesne videl – a povedal: ,Hľa, Baránok Boží, ktorý sníma hriechy sveta!‘ A Ján ďalej svedčil a hovoril: Tento je to, o ktorom som svedčil, že On je to, ktorý bol predo mnou a prichádza po mne, ktorému nie som hoden rozviazať remienky na topánkach.‘51,9

Ja som od kazateľa v púšti počul toto svedectvo a hlboko som sa zamyslel, pobral som sa odtiaľ a doma som o tom porozprával svojej žene a deťom, a títo sa veľmi čudovali, že ten prísny kazateľ takto svedčil o nejakom človeku!51,10

Lebo s tým kazateľom bolo ťažké hovoriť, a keď hovoril, jeho slová boli drsné a nešetril nikoho, či to bol farizej, kňaz alebo levita – všetko muselo na život a na smrť skákať ponad ostrý meč jeho jazyka! 51,11

Keď však prišiel Ten, ktorý je teraz Pánom medzi nami, Ján sa zmenil na baránka a rozprával tak jemne, ako keď škovránok spieva svoju jarnú pieseň! V krátkosti, moja rodina sotva dokázala uveriť môjmu rozprávaniu, lebo až príliš dobre poznali spôsob, akým Ján zvykol rozprávať.51,12

No po dvoch dňoch, skoro ráno, som si išiel po svojej dennej práci, sadol som si pod strom a vylepšoval si svoje rybárske náčinie. Tam prišiel ten istý, o ktorom Ján podal to mierne svedectvo, v spoločnosti niekoľkých, ktorí ho nasledovali, zavolal ma menom a vyzval ma, aby som ho nasledoval. A keď som sa čudoval, odkiaľ ma pozná, keďže som ho nikdy predtým nevidel, povedal mi: ,Až tak veľmi sa nečuduj, lebo uvidíš väčšie veci ako toto. Odteraz uvidíš nebo otvorené a anjelov Božích vystupovať a zostupovať na Syna človeka!‘51,13

A hľa – to, čo mi vtedy Pán povedal, sa teraz krásne vyplnilo! Celé nebesá sú otvorené a anjeli z neho zostupujú a slúžia Jemu a nám všetkým. Aký väčší dôkaz o Ňom ešte potrebujeme, že jedine On je tým, ktorý mal prísť podľa zasľúbenia, ktoré bolo oznámené – začínajúc od Adama až po nás – všetkým deťom Izraela?! Ja Ťa preto považujem za niečo viac ako len samotného Mesiáša! On je –“51,14

Tu mu skočím do reči a hovorím: „Môj drahý priateľ a brat, zatiaľ len toľko, a ďalej už nie! Až keď bude toto telo Židmi vyzdvihnuté, až potom bez zábran všetkým rozprávaj, čo o Mne vieš, ale skôr nie; lebo ľudia na to ešte nie sú pripravení!“51,15

Natanael sa s tým uspokojil, ale ešte presne nerozumel, čo som mal na mysli pod vyzdvihnutím Môjho tela, a mnohí sa domnievali, že zasadnem v Jeruzaleme na Dávidov trón. Ale veľkňaz dobre rozumel, čo som chcel povedať tým vyzdvihnutím Môjho tela; ale mlčal a mal na tvári smutný výraz! Ja som ho ale utešil a upozornil ho na to, čo som mu už ohľadom toho povedal predtým, a zase sa mu vrátila dobrá nálada a vo svojom srdci Ma velebil. 51,16

Pri tejto príležitosti sa už však začalo brieždiť na druhý deň. Nikto ale necítil žiadnu únavu ani potrebu spánku; lebo všetci boli takí posilnení, ako nikdy predtým, dokonca ani po tom najlepšom spánku. Preto Ma všetci prosili, či by nemohli tento deň stráviť celý v Mojej prítomnosti. A Ja som vyhovel tomuto zbožnému prianiu.51,17

52 – Pán hovorí s veľkňazom o jeho domácich pomeroch. Ohováranie veľkňazovej rodiny. Jonaelov smútok. Pánova útecha a Jeho svedectvo pred svetom.

Veľkňaz sa ale zdvihol a prosil Ma, hovoriac: „Keď už nám preukazuješ tú vysokú milosť, že s nami prebývaš aj celý tento deň, čo keby si so Svojimi učeníkmi, ako aj so všetkými ostatnými, ktorí v Teba veria, po mojom boku navštívil blízke dediny, ktoré sú tu len tri? Možno tam nájdeš nejakých ľudí, ktorí by v Teba uverili, ak by Ťa videli a počuli.“52,1

Hovorím Ja: „Kvôli nim nie, ale kvôli Tebe áno! Tebe to urobí radosť, a Ja ti tú radosť rád urobím. Ale máš aj ženu a deti; nechceš Mi ich tiež predstaviť? Kto sú a koľko ich je?“52,2

Hovorí veľkňaz, tak trochu zaskočený: „Mám milovanú ženu, ktorá je, rovnako ako ja, už trochu v rokoch, a mám tiež sedem detí, ale žiaľ samé dievčatá, od 12 do 21 rokov. Vieš, že Izraelitovi veľmi neslúži ku cti, keď nemá žiadneho mužského potomka, a tak som sa – ó Pane, maj trpezlivosť s mojou slabosťou! – neodvážil ukazovať sa tu s čisto ženským osadenstvom. 52,3

Ak by Ti to, ó Pane, napriek tomu vyhovovalo, chcem Ťa pekne poprosiť, aby si pri tej príležitosti prešiel aj popri mojom dome, kde by som ti predstavil moje ženy. Tu sa to ale veľmi nehodí, lebo vieš, ja mám zo všetkého kúsok a dokážem tu s mojou rodinou skromne vyžiť, ale čo sa týka oblečenia, tam to vyzerá trochu horšie. Pre domácnosť a podobné veci sú odeté dostatočne, ale aby sa ukazovali v spoločnosti, ako je táto, sú na tom, ako veľkňazova rodina, príliš biedne! A tiež si myslím, že je v každom ohľade lepšie, ak pekne zostanú doma, aby neboli svetu na smiech a nebola podporovaná ich vrodená márnivosť. A tiež je pre ne dobré, ak budú so svetom prichádzať do styku čo najmenej, lebo je a zostáva stále zlý!“ 52,4

Hovorím Ja: „Chcem to urobiť tak, ako si želáš, ale potom nech s nami idú všetky! A čo sa týka lepšieho odevu pre ich telá, o to sa čoskoro postaráme, aby v našom kruhu vyzerali dostatočne dobre! Že ich ale od sveta držíš tak ďaleko, ako sa len dá, je od teba veľmi dobré a múdre, ale do našej, zaiste nie svetskej spoločnosti by tiež dobre zapadli. 52,5

Pozri sa na Máriu, matku Môjho tela! Je odetá v čisto bielom odeve a na tom nosí úplne obyčajnú modrú zásteru a je dostatočne dobre oblečená! Na hlave nosí zvyčajne štvorrohú šatku, ktorá ju chráni pred slnkom – ako všetky iné ženy, ktoré Ma nasledovali z Galiley – a preto aj najlepšie zapadá do našej spoločnosti. Ale na tom teraz nezáleží – tvoja žena a tvojich sedem dcér budú dnes v našej spoločnosti tiež!“52,6

Hovorí jeden zo Samaritánov: „To by bolo všetko v poriadku! Ja, sám za seba, nemám žiaden dôkaz; ale hovorím len to, čo som počul od viacerých ľudí v tejto oblasti – môžete s tým ale naložiť, ako chcete. Ale hovorí sa, že štyri staršie dcéry, vždy keď veľkňaz nie je doma, vídať po nociach na ulici, a keďže sú veľmi pekné, berú peniaze od chlípnych chlapov a spia s nimi! Tak sa o tom šušká. Ja, sám za seba, ale o tom nemám žiaden dôkaz! Ale myslím si toľko: Ak má byť toto nové učenie u toľkých, zatiaľ neveriacich, všeobecne prijaté, bolo by kvôli tej nerozumnej bande vhodné, aby v tejto spoločnosti neboli aspoň tie štyri najstaršie dcéry! Veď ty, brat Jonael, vieš, ako náš ľud rád ohovára a aký je nerozumný a tvrdohlavý vo svojej neviere. Ak uvidia alebo sa dopočujú o takej veci, potom s takými ľuďmi už nič nezmôže ani samotný Jehova! To je ale len môj bezvýznamný návrh, kvôli zjavnej zlomyseľnosti našich ľudí, aby sa neuškodilo našej dobrej veci!“52,7

Veľkňaz nato dosť posmutnie a hovorí: „Pane! Keby som pri výchove svojich dcér býval čo len trochu vlažnejší a niečo zanedbal, sotva by som bol teraz smutný, keď musím počúvať takéto veci; ale pokiaľ viem, u mojich dcér sa nezanedbalo nič, čo je potrebné pri výchove ich rozumu a srdca, a ja by som odprisahal, že každá z mojich dcér je určite taká čistá ako kvetina na Jehovovej hore! Odkiaľ teda pochádza toto najhanebnejšie nactiutŕhanie?!“ 52,8

Hovorím Ja: „Môj drahý brat Jonael, vôbec nič si z toho nerob! Pokiaľ sú tvoje dcéry čisté predo Mnou, to ti úplne stačí! Lebo svet je teraz úplne diablov, a preto skrz naskrz zlý! Počul si už niekedy, aby z tŕnia zbierali hrozno a z bodľačia figy?! Ja som o tomto vedel už dávno, a preto som na to na hore aj veľmi poukazoval, cez podobenstvo o trieske v oku blížneho! A vidíš, toto podobenstvo mnohých z hory vyhnalo; lebo si uvedomili, že som mal na mysli ich.52,9

Ja ti ale hovorím: Až teraz pôjdu tvoje dcéry určite s nami a Ja pôjdem uprostred medzi nimi! Lebo čo je raz diablove, to nech diablove aj zostane, pokiaľ sa to nikdy nechce obrátiť! Teraz už ale hneď vyrazíme! Tvojej žene a tvojim dcéram som už všetko oznámil, takže nás budú očakávať.“ 52,10

53 – Petrovo nadšené svedectvo o Synovi Božom a jeho verdikt ohľadom neveriaceho Galilejca. Galilejcov verdikt ohľadom Ježiša a Jeho učeníkov. Petrova odpoveď. Anjel a Pán odsúdia klamára. Zloduchovo pokánie.

Šimon Peter cestou povie: „Zo všetkých týchto zázrakov sa mi začína točiť hlava! Veru, kto ešte stále nevidí, že tento Ježiš Nazaretský je pravý inkarnovaný Syn Jehovov, ten musí byť buď postihnutý desaťnásobnou slepotou faraóna alebo byť úplne mŕtvy! Chorí sú náhle vyliečení čisto Slovom, ktoré učiní slepých vidiacimi, hluchonemých počujúcimi a chromých chodiacimi, a tí, čo sú plní nevyliečiteľného malomocenstva, sa stanú takými čistými, akoby nikdy neboli zhrešili!53,1

K tomu všetkému sa otvárajú nebesia a zástupy tých najúžasnejších anjelov sa rýchlo znášajú nadol, slúžia nám a jednajú s nami, akoby nás od zrodenia prvých ľudí na Zemi nikdy neopustili; a sú takí krásni, že by sa človek pri pohľade na nich dokázal rozplynúť! A keď prehovoria svojou neslýchanou múdrosťou, akí sú len títo najkrajší služobníci Jehovovi plní najsladšej pokornej pozornosti a posvätnej úcty, a pritom tak dobre naladení ako lastovičky cez krásny letný deň! Veru, kto ešte po tomto môže povedať: ,Tento Ježiš je čistý mág a nič viac!‘, toho by mali zarezať ako vola! Lebo taký človek nie je človekom, ale hovoriacim zvieraťom, a preto nemá umrieť ako človek, ale ako hospodárske zviera!“53,2

Kým si Peter takto sám pre seba fantazíruje a nedáva pozor, čo sa deje okolo neho, jeden neveriaci obyvateľ tohto mesta ho poriadne silno plesne po pleci a povie: „Ak je tak, potom ti ako čestný človek musím oznámiť, že umrieš ako obyčajný vôl! Lebo ak si ešte vo svojom živote nedošiel tak ďaleko, aby si vedel, čoho všetkého je schopný pravý mág, potom by si si nemal otvárať hubu na mieste, kde bývajú skúsení a svetaznalí ľudia!“ 53,3

Hovorí Peter: „Tak mi to teda povedz, ty hrubý, temný duch! Aj tvoji mágovia dokážu všetkých chorých zrazu vyliečiť len Slovom a otvoriť vysoké nebesá, kam nedočiahne ruka ani rozum žiadneho mága?!“53,4

Hovorí miestny: „Och, ty hlúpy, slepý Galilejec! Či nevieš, že pravý mág dokáže urobiť z hocijakej drevenej palice rybu alebo hada?! Len nedávno tu bol jeden z Egypta, ktorý hádzal do vody palice a z nich sa hneď stali ryby; keď ich ale hodil na zem, boli z nich hady a vretenice; potom dýchol do vzduchu a ten sa naplnil kobylkami a iným lietajúcim hmyzom. Potom zobral biele kamene, vyhodil ich do vzduchu a boli z nich holubice, ktoré odleteli preč. Potom vzal za hrsť prachu z ulice, hodil ho proti vetru a hľa, v okamihu bol vzduch plný toľkých komárov, až človek sotva dokázal rozoznať slnko; ale keď na tie komáre fúkol, zdvihol sa silný vietor a odvial odtiaľ tie komáre ako nejaký oblak! Po tomto nás priviedol k rybníku pri potoku, kde predtým urobil z palíc ryby, dotkol sa palicou vody a hľa, hneď sa zmenila na krv, a keď sa jej dotkol znovu, bola z nej zase voda! Večer ale volal ku hviezdam a tie sa mu zlietali na ruku ako krotké holuby! A keď im prikázal, odleteli naspäť do vysokého neba! Ty ale hovoríš: ,Kde je človek, ktorého ruky dosiahnu až po nebesá?‘ Sto svedkov mi dosvedčí, že sa toto všetko udialo. – Čo ale teraz hovoríš na svojho Syna Božieho z Nazaretu, o ktorom veľmi dobre viem, čí syn to je, aj kde sa to všetko naučil?!“53,5

„Pokiaľ si neklamal ako krokodíl so svojím detským fňukaním a nekúpil si si kvôli svojej lži za pár grošov sto svedkov, potom musia títo mnohí, ktorí teraz v Ježišovi Nazaretskom plne spoznali Krista, tiež niečo vedieť o tejto mágii, o zázrakoch ktorej si mi teraz rozprával. Hneď sa na to idem spýtať Jonaela! Ale beda ti, ak si mi klamal!“53,6

Hovorí miestny: „Títo ti k tomu nebudú vedieť povedať nič, keďže sa takých predstavení nezúčastnili z márneho strachu, že mág to všetko prevádza s pomocou diabla a ten by im mohol uškodiť! Iba my, niekoľkí drsní sme tam išli, keďže v žiadneho diabla neveríme, aby sme trochu lepšie spoznali sily prírody a zázračne sa presvedčili o tom, čo všetko je človek schopný dokázať!“53,7

Hovorí Peter: „No, ty si mi pekný vtáčik! Ale hovorím ti: so mnou už viac nevypečieš a svojmu trestu neujdeš! Poď len so mnou za veľkňazom tohto mesta; pred ním to všetko prejednáme a urovnáme!“53,8

Hovorí miestny: „A čo ja mám s týmto veľkňazom? Ja som Galilejec, a to viac Grék ako Žid; tento kňaz je ale hlúpy fanatik, ktorého štyri staršie dcéry, hovorí sa, robia po nociach s matkiným súhlasom hanebné obchody a oddávajú sa smilstvu. Čo by som ja mal riešiť s takým somárom? Mne sú nadovšetko umenie a veda – a umelcov a vedcov preto ctím nadovšetko, len zo seba nesmú robiť viac ako sú!53,9

Ak by tvoj skutočne veľmi šikovný a v mnohých umeniach a vedách vzdelaný Majster zostal pri tom, čo je, bol by najvýznamnejším človekom medzi Židmi, Grékmi a Rimanmi! On ale robí zo seba Boha, a to je veľmi hlúpe, to patrí do starých temných čias!53,10

Vy ste ľudia, svojím spôsobom síce čestní a poctiví, ale nevyzeráte, že by ste okrem chytania rýb mali nejaké veľké znalosti a skúsenosti. Odložme preto náš spor bokom! Vy môžete veriť čomu chcete, nás ale o tom len sotva presvedčíte, lebo máme vedomosti a znalosti rôznych vied; tiež nie sme úplne neznalí mágie, a preto vieme, za čo máme považovať vášho Majstra!“ 53,11

Hovorí Peter: „Priateľu, zbytočne sa snažíš umyť murína v sebe do biela! Vôbec tu nejde o to, či môjho Majstra považuješ za to alebo tamto, a teraz sa ma svojou zdanlivo rozumnou rečou snažíš primäť zabudnúť na to, že si ma predtým pekne oklamal! Nech už je veľkňaz pre teba akýkoľvek fanatik, ale ako verejne činná osoba tohto malého mesta musí vedieť, či tu mal nedávno taký mág predstavenie, aké si mi opísal! V tom pre mňa spočíva všetko, lebo z toho zistím, za čo mám považovať svojho Majstra!53,12

Pozri, ja a mnohí z nás sme opustili všetko – áno, dokonca aj ženy a deti – a bezpodmienečne sme ho nasledovali, lebo sme ho videli konať skutky, aké žiadnemu človeku vôbec nie sú možné, a popri tom sme ho tiež počuli hovoriť tak múdro, ako žiaden človek pred Ním nehovoril, a len ťažko nejaký po Ňom bude!53,13

Ty si mi však vo svojej reči predstavil oproti môjmu Majstrovi iného, ktorý síce môjho Majstra nepredstihuje, ale sa mu približuje a koná skutky, pred ktorými musí mať každý človek tú najhlbšiu úctu! Teraz sa už jedná len o to, či je možné jasne a jednoznačne preukázať, že ten mág skutočne vykonal veci, ktoré si mi opísal!53,14

Ak je tvoje svedectvo pravdivé, dávam ti svoje čestné slovo, že môjho Majstra, ktorému prisudzujem plnosť čistej božskej sily, v okamihu opustím a vrátim sa domov k mojej rodine! Lebo nejakého neistého mága nebudem nasledovať už ani o krok ďalej, keďže som stále pravoverný Žid a v Mojžiša verím viac ako v stotisíc najspoľahlivejších mágov. Ak si mi ale – ako ťa vážne podozrievam – klamal, aby si zlovoľne spochybnil môjho najvznešenejšieho Majstra, potom – ako som ti už predtým pohrozil – beda ti! Zakúsiš, že aj ja, z milosti Môjho božského Majstra, dokážem všelijaké veci, bez toho, aby som sa kvôli tomu vyhlasoval pred akýmkoľvek človekom za divotvorcu!53,15

Poď teda dobrovoľne so mnou za veľkňazom, ktorý práve niečo preberá s vaším colníkom Matúšom; ten bude o tom tvojom mágovi tiež určite niečo vedieť, lebo aj on bol stále v meste, a teda o tom niečo vedieť musí. Tak poď dobrovoľne alebo pôjdeš nasilu!“53,16

Hovorí miestny: „Tak nasilu, ak by som nechcel ísť? Aha, pozri sa tam, za mnou stoja stovky. Ak sa na mňa odvážiš položiť ruku, veru sa ti zle povodí!“53,17

Hovorí Peter: „Ja na tvoje telo ruku nepoložím, ako si ty predtým dosť hrubo položil svoju na mňa, ale budeš tam aj tak dovlečený! Sú s nami zástupy anjelov, ktorých, zdá sa, nevidíš! Stačí len jeden pokyn, a hneď sa ocitneš tam, kde ťa chcem a musím mať!“53,18

Hovorí miestny: „To vari títo chlapci v bielom, ktorí vás sprevádzajú, majú byť vašimi anjelmi! Ha, ha, ha! No, ak vás títo majú brániť, potom len potrebujeme rozdať pár frčiek do nosa a budete ležať pred hradbami mesta, spolu so svojimi bielymi chlapcami-ochrancami!“53,19

Tento výrok už Petra naozaj podráždi, a tak hneď zavolá jedného mladíka, aby tohto obyvateľa potrestal! Mladík ale povie: „Ja som za, pokiaľ je to vôľa Pána! Ešte mi ale nedal žiaden signál, takže zatiaľ tvoju žiadosť nemôžem splniť. Choď ale najprv za Pánom a povedz Mu to! Ak to chce, budem konať.“53,20

Peter hneď zašiel dopredu za Mnou a vysvetlil Mi svoj problém. Ja som mu ale, keď som práve zastavil pred Jonaelovým domom, povedal: „Choď a priveď Mi toho človeka!“53,21

Petrovi hneď spadol kameň zo srdca, ponáhľal sa naspäť a povedal mladíkovi: „Je to Jeho vôľa!“53,22

Tu sa mladík pozrel na toho miestneho; ten sa začal triasť a bez odvrávania išiel za Petrom ku Mne, poháňaný anjelom. Ja som sa ale na neho len pozrel a miestny sa hneď priznal, že klamal, a že žiadneho takého mága nevidel, že o takom mágovi len počul nejaké reči, a tohto učeníka chcel len vyskúšať, či vo Mňa naozaj pevne verí, ale nemyslel tým vôbec nič zlé. 53,23

Hovorím Ja: „Ty si taký, čo si chce pomôcť druhým klamstvom, aby sa vyvliekol z prvého, a preto si diablov! Choď, on ti dá odmenu, keďže si mu takým verným sluhom!“53,24

K miestnemu hneď pristúpil zlý duch a začal ho strašne trýzniť. Ten ale nahlas vrieskal: „Pane, pomôž mi! Nahlas priznávam, že som zhrešil!“ 53,25

Ja mu však hovorím: „Od koho si počul, že Jonaelove štyri najstaršie dcéry sú pobehlice? Priznaj sa nahlas, inak ťa budem mučiť až do konca sveta!“ 53,26

Hovorí miestny: „Ó Pane, od nikoho som to nepočul, ale ja sám som raz v noci stretol tie štyri dcéry, keď niesli vodu z Jakobovej studne, a oslovil som ich, či by so mnou niečo neporiešili. Tie dcéry ma ale za môj návrh tak počastovali, že som ich radšej nechal tak, ale zato som im prisahal pomstu, v mojom zlom srdci som zosnoval tú hanebnosť a sám som o nich všade rozširoval takéto chýry! Tie dcéry sú nedotknuté panny! Ó Pane, len ja sám som zlý; všetci ostatní sú dobrí a čistí!“53,27

Tu prikážem zlému duchovi, aby od miestneho odstúpil, ale ten musí zato Jonaelovi poskytnúť zadosťučinenie! Je obchodník, a na oplátku tak prinesie naspäť dcéram desaťkrát toľko, ako som mu nakázal, a prosí Jonaela a dcéry o odpustenie.53,28

Ja mu však poviem: „Samotný dar nestačí na odčinenie takej neprávosti! Choď a všade, kde si o nich zlé narozprával, všetko odvolaj, až potom ti tvoje hriechy budú odpustené! Nech sa tak stane!“53,29

Miestny sľúbil, že všetko tak hneď urobí, len Ma prosí, aby som mu prepáčil, ak sa to dozvedel nejaký cudzinec, ktorého nepozná a tiež nevie, kde býva, a nebude to teda môcť u neho odvolať.53,30

Ja ale poviem: „Urob, čo sa ti dá; všetko ostatné urobím Ja, a ty nezostaneš v hriechu!“53,31

S tým je miestny spokojný a odíde, aby napravil všetko to zlé, čo napáchal. 53,32

54 – Pán a Jonaelova rodina. Hnev učeníkov a Pánovo pokarhanie.

Keď ten obyvateľ odíde, zavolám Jonaelovu ženu a dcéry, ktoré, keď toho miestneho videli pri Mne, zo strachu ustúpili zo vstupnej haly naspäť do domu.54,1

Na Moje zavolanie sa všetky ponáhľajú von, prichádzajúc ku Mne s priateľskými, radostnými, zbožnými tvárami a so slzami v očiach Mi ďakujú za to, že som im prinavrátil ich nevinnosť, ktorá bola pošpinená tým zlým človekom.54,2

Ja však položím Moje ruky na ich hlavy, požehnám ich a poviem im, aby celý deň kráčali po Mojom boku! Oni sa ale ospravedlnia a povedia: „Ó Pane, takej milosti nikdy nebudeme hodné! Budeme prešťastné, keď Ťa len budeme smieť nasledovať ako posledné z tejto veľkej skupiny!“54,3

Ja ale poviem: „Ja dobre poznám vašu pokoru a práve preto vás volám, aby ste na ceste, ktorú dnes podniknem v tejto oblasti, kráčali v Mojej tesnej blízkosti!“54,4

Dcéry Mi poďakujú za túto, pre nich sotva pochopiteľnú poctu. Jonael sa ale pýta svojich dcér: „Moje drahé dcéry! Odkiaľ ste vlastne zobrali tieto nádherné šaty, ktoré vám naozaj nebesky pristanú?“54,5

Až teraz si dcéry všimnú, že majú na sebe šaty z najjemnejšieho morského hodvábu, a že ich hlavy sú ozdobené tými najdrahšími diadémami, takže vyzerajú akoby boli dcérami nejakého kráľa.54,6

Keď si tých sedem uvedomí tú nádheru na sebe, zostanú úplne vo vytržení! Ich srdcia začnú žiariť láskou a obdivom a v najsladšom zmätení vôbec nevedia, čo sa im to vlastne stalo. Až po chvíli ohromenia sa začnú pýtať Jonaela, ako k tomu došlo, lebo oni nevedia nič o tom, že by im niekto priniesol takéto kráľovsky nádherné šaty a diadémy.54,7

Avšak Jonael, sám celý bez seba nad veľkým pôvabom svojich dcér, povie: „Poďakujte tomu, kto vás požehnal! On vám to zázračne daroval!“ 54,8

Tu sa deti vrhnú na Mňa, plačú od lásky a radosti a nie sú schopné hovoriť. Učeníci si ale za Mnou hovoria: „Keby sa to len udialo v dome! Ale tu, na otvorenej ulici, pred očami pár tisícok divákov, vzbudzuje celá táto záležitosť priveľký rozruch!“54,9

Ja ale dobre počujem, že sa takto rozprávajú; obrátim sa k nim a hovorím im: „Už som s vami dlho, ale Môjmu srdcu ste nikdy nepripravili takú radosť ako tu týchto sedem dcér! Hovorím vám, že tieto sú už na správnej ceste a zvolili si tú najlepšiu časť; ak vy nebudete kráčať takouto cestou, len sotva nájdete vchod do Môjho Kráľovstva! Lebo deti, ktoré takto prichádzajú ku Mne, so Mnou aj zostanú; ale tie, ktoré prichádzajú len s chválospevmi, budú mať vo svojom strede len Môj odlesk, ale nie Mňa samotného! 54,10

Avšak Moje Kráľovstvo je len tam, kde som Ja sám priamo prítomný vo všetkej skutočnosti! Tak to pochopte! Pán je ale úplným Pánom nad celým svetom, a preto sa nemusí starať o to, čo sa pred tupým svetom hodí alebo nehodí! Pochopili ste to?“54,11

Hovorí Peter: „Pane, maj trpezlivosť s našou veľkou hlúposťou! Ty vieš, že svoje vzdelanie sme nezískali z nebies, ale z tohto sveta. Všetko bude zase v poriadku, lebo aj my ťa milujeme nadovšetko, inak by sme Ťa neboli nasledovali!“54,12

Hovorím Ja: „Zostávajte teda pri láske a neberte si znalosti z tohto sveta, ale odo Mňa z nebies!“ S tým sa učeníci uspokoja a chvália Ma vo svojich srdciach.54,13

55 – Prechádzka krásnym hájom. Starý Ezauov zámok. Scéna medzi zámockým pánom, jeho sluhami a Pánom. Pánova otázka na obchodníka a jeho rozpaky.

My však teraz ďalej pokračujeme v ceste a po hodine prichádzame do čistého, tienistého hája, ktorý patril jednému bohatému obchodníkovi zo Sychar. V tomto háji sa nachádzalo množstvo dekorácií, záhradiek, potokov, rybníkov so všemožnými druhmi rýb a vtákov; a na konci ďaleko sa tiahnúceho hája stál rozľahlý starý zámok so silnými hradbami. Tento zámok postavil Ezau a sám tam býval, kým bol Jakob v cudzine. Zub času ho, prirodzene, dosť nahlodal, ale tento obchodník doň investoval veľké sumy a opäť ho učinil celkom obývateľným; často v tomto zámku prebýval s celou svojou rodinou, a bol tam aj teraz. Aj keď to bol dobročinný človek a mal ešte veľa iných majetkov, na tomto panstve si dosť zakladal a nerád videl, že cez jeho háj sa premieľa také množstvo ľudí, lebo jeho údržba ho stála veľa. 55,1

Keď teda zo svojho zámku uvidel, že cez háj sa k hradbám presúva veľký dav ľudí, rýchlo vyslal svojich mnohých sluhov a pomocníkov, aby nás z hája vyhnali, a tiež sa nás spýtali, čo tam vlastne chceme.55,2

Ja som však pomocníkom povedal: „Choďte za vaším pánom a povedzte mu: jeho a váš Pán mu odkazuje, že so všetkými, ktorí sú s ním, sa u neho zastaví na obed!“55,3

Sluhovia a pomocníci sa hneď vrátia a doručia túto správu svojmu pánovi. Ten sa ich však pýta, či nevedia, kto som Ja, čo od neho žiadam takúto vec. „Veď sme ti teraz povedali, ako k nám prehovoril, že je tvojím i naším Pánom; prečo sa teda pýtaš ešte raz?! Doprevádza ho sedem kráľovsky odetých dcér a nasleduje ho obrovský dav! Nakoniec to bude nejaké knieža z Ríma, a preto by bolo na mieste ponáhľať sa mu naproti a pri veľkej hradnej bráne ho privítať so všetkými poctami!“55,4

Keď to obchodník začuje, povie: „Tak mi hneď prineste moje najdrahšie slávnostné oblečenie a celý dom vyzdobte čo najslávnostnejšie! Lebo také knieža musí byť prijaté čo najhonosnejšie!“55,5

Teraz sa všetci rozutekajú po celom zámku, kuchári a kuchárky letia do špajze a donesú do kuchyne množstvo všelijakého jedla; záhradníci bežia do veľkých záhrad, aby nazbierali rôzne druhy chutného ovocia.55,6

Po nejakej chvíli vyjde pán zámku, obklopený stovkou svojich popredných služobníkov v tých najlepších odevoch; ako ku Mne prichádza, trikrát sa Mi pokloní takmer až po zem, a Mňa aj všetkých, ktorí Ma sprevádzajú, privíta a poďakuje za túto najvyššiu poctu, ktorú mu preukazujeme, pretože si skutočne myslí, že som nejaké knieža z Ríma.55,7

Ja sa ale na neho pozriem a spýtam sa ho: „Priateľu, čo považuješ za to najvyššie, čo môže človek na Zemi dosiahnuť?“55,8

Hovorí bohatý kupec: „Pane, odpusť mi, tvojmu najposlušnejšiemu otrokovi, ktorý nepochopil tvoju nadovšetko múdru otázku; preto prosím zostúp zo svojich nedosiahnuteľných výšin múdrosti a milostivo polož tú otázku spôsobom, ktorý bude pochopiteľný mojej bezhraničnej tuposti!“ (On pritom moju otázku pochopil dobre; bola to ale v tejto dobe taká hlúpa zdvorilosť, že človek hneď nepochopil ani tú najľahšiu otázku, ktorú mu položil vysokopostavený človek, aby tak zdôraznil múdrosť tej vysokopostavenej osoby.) 55,9

Ja mu ale poviem: „Priateľu, ty si Ma pochopil dobre, ale tváriš sa, že si Ma nepochopil, a to kvôli starej zvyklosti, ktorá už ale úplne vyšla z módy. Odlož teda túto starú hlúposť bokom a odpovedz Mi na Moju otázku!“ 55,10

Hovorí obchodník: „Áno, ak sa teda môžem odvážiť, ó Pane, na tvoju vznešenú otázku odpovedať ihneď, potom sa s tvojím cteným dovolením domnievam, že som tvoju vysokú otázku pochopil dobre a moja odpoveď bude takáto: za to najvyššie pokladám, prirodzene, cisára a jeho úrad – to je to najvyššie, čo si myslím, že môže človek na tejto Zemi dosiahnuť.“55,11

Hovorím Ja: „Ale priateľu, prečo tak veľmi protirečíš svojmu srdcu, svojmu vlastnému heslu, ktoré hovorí: ,Pravda je to najvyššie a najposvätnejšie na tejto Zemi, a osoba, ktorá verne zastupuje úrad pravdy a práva, zastáva ten najvyšší a najvznešenejší úrad na Zemi!‘ Hľa, to je tvoje motto! Prečo teda úradom cisára, ktorý – ako najvyšší veliteľ – je len úradom hrubej sily, a určite vždy nepodporuje len pravdu a právo, protirečíš svojmu vnútornému presvedčeniu, a vyhlasuješ to za to najvyššie?!“55,12

Tu robí bohatý kupec veľké oči, a po chvíli povie: „Pane, ty veľký! Kto ti prezradil toto moje motto? Nikdy som ho nahlas nevyslovil, hoci myslel som naň, pravda, tisíce a tisíce krát! Lebo my až príliš dobre vieme, že s holou pravdou človek nepochodí vždy najlepšie, a musí s ňou, z politických dôvodov, zostávať pekne doma, ak chce medzi ľuďmi vyviaznuť so zdravou kožou!55,13

No ja mám teraz dojem, že aj ty sám, vznešený syn kniežací, si veľkým priateľom pravdy a spravodlivosti, a teda by ti mohlo byť po vôli, keby som pred teba predstúpil s milou pravdou:55,14

Každý veľký pán a pani,

čistej pravdy vždy sa stráni,

počuť chcú len lichotenie,

pre ich srdcia pohladenie.

Čo to kričia? Ľudské práva?

V ušiach pánov, zlá to správa.

To, čo chcú, si obstarajú,

S násilím sa nepárajú.

Hoc' aj bedač sťažuje sa neraz,

ako za starých čias bolo, je aj teraz,

veľkým pánom je to šumafuk a jedno,

oni víno pijú; chudák nemá jedlo.

Človek preto musí jednať s nimi jemne,

Panským ušiam šepkať úctivo a príjemne,

inak je tu temný žalár, drsné galeje,

bolesť, bieda, koniec každej ľudskej nádeje.

Hovorím Ja: „Dobre a pravdivo si hovoril! V tomto s tebou úplne súhlasím, ale povedz Mi teraz, za koho Ma vlastne považuješ!“55,15

Hovorím obchodník: „Pane! To je veľmi chúlostivá otázka! Ak poviem priveľa, budú sa mi smiať; ak ale poviem primálo, tak som v kaši! Preto bude lepšie zostať dlžný odpoveď, ako kvôli odpovedi potom tráviť čas v žalári, v bolestiach a utrpení.55,16

Hovorím Ja: „Ak ťa ale ubezpečím, že sa nemusíš báť jedného, ani druhého, potom Mi odpovieš?! Povedz Mi teda, za koho Ma máš!“55,17

Obchodník povie: „Za knieža z Ríma – keď už musím hovoriť!“55,18

Za Mnou sa ozve Jonael: „To by mohlo byť primálo! Musíš hádať trochu vyššie; s kniežaťom to nepôjde!“55,19

Obchodník sa zľakne a povie: „Je to nakoniec samotný cisár?!“ 55,20

Jonael povie: „Stále príliš málo; treba ísť vyššie!“55,21

Hovorí obchodník: „Tak to radšej nechám tak, lebo nad rímskym cisárom už ničoho vyššieho niet!“55,22

Hovorí Jonael: „A predsa je! Existuje ešte veľa vyššieho, preto porozmýšľaj a len to vyslov! Lebo ja vidím do tvojho srdca a to priraďuje rímskemu cisárovi to najnižšie miesto; prečo teda rozprávaš inak, ako myslíš a cítiš to vo svojom srdci? Hovor teda pravdu!“55,23

56 – Opatrná odpoveď obchodníka na otázku, kto je pánom sveta. O zlých skúsenostiach svedkov pravdy na Zemi. Jonaelova úvaha o lži ako príčine zla na Zemi.

Po krátkej chvíli obchodník povie: „Drahí vznešení hostia! Tu nie je nič lepšie, ako dať si pekne na ústa zámok a hovoriť tak málo, ako sa len dá! Lebo človek by nikdy nemal – a pred vznešenými osobami už vôbec nie – otvorene vyhlasovať, čo si človek vo svojom srdci myslí a cíti; lebo vznešení ľudia majú veľmi jemnú kožtičku, ktorá ostré šľahnutie pravdy neznáša dobre. Preto je, obzvlášť v prítomnosti takého vznešeného panstva, nebezpečné vychádzať s pravdou na svetlo. Lebo takéto panstvo má niečo, čo sa nazýva pokušením, a pred takými sa musí mať človek viac na pozore ako pred hadmi, zmijami a baziliškami, lebo existujú príklady – áno, veľmi kuriózne príklady! Každý si myslí, čo chce, ale pri jednaní je vždy dobrým patriotom, aby tak so všetkými ľuďmi dobre vychádzal! Ale hovoriť čo najmenej, inak by človek mohol veľmi ľahko prísť do nanajvýš nepríjemného kontaktu s drábmi!56,1

Ja som už vlastne vyslovil priveľa pravdy! Preto sa teraz budem pevne pridŕžať cisára a ešte raz hovorím: Na tejto Zemi nie je mimo cisára nič vyššie; Caesarem cum Jove unam esse personam [26] . Čo cisár chce, to Boh v tichosti vykonáva!56,2

Preto preč s pravdou zo Zeme – ak ešte niekde nejaká pravda je, pre ľudskú rasu sa nehodí! Koľko nešťastia už pravda spôsobila; a jej učitelia vydýchli svojho ducha pravdy buď na kríži alebo pod čepeľou meča! Kto ale rovno vymenil pravdu za lož, ten vždy vyviazol so zdravou kožou – možno okrem prípadov, keď klamali príliš hlúpo a potom museli vziať nohy na plecia, ale veľa sa im aj tak nestalo, zatiaľ čo skoro všetci veľkí priatelia pravdy odišli z tohto sveta, až na pár výnimiek, násilnou smrťou. 56,3

Ak ale pravda prináša takúto odmenu, ktorý somár alebo vôl by ešte chcel byť jej priateľom?! Človek ju radšej drží ako väzňa, zamknutú vo vlastnej hrudi, a môže sa tak medzi ľuďmi voľne pohybovať, ale ak ju oslobodí, sám sa stane väzňom na tele i na duši, a kým telo hynie v žalári, duša sa iste neprechádza ružovým sadom.56,4

Tiež som nikdy nepočul, že by pravda niekde dosiahla niečo dobré. Konkrétne príklady nám túto záležitosť osvetlia:56,5

Zlodej je na základe silného podozrenia zatknutý a stojí pred prísnymi sudcami. Ak bude klamať, oslobodia ho na základe nedostatku dôkazov; ak ale, somár, povie pravdu, bude potrestaný so všetkou prísnosťou. Nech Belzebub vezme pravdu!56,6

Alebo je niekto, ako sa to často stáva, pri nejakom obchode nejakým fiškusom oklamaný. Podvedený, ktorý aj tak vlastní veľa obchodov a majetkov, podvod nepostrehne a nič ho preto netrápi. Teraz ale príde nejaký priateľ pravdy, ktorý si podvod všimol, a odhalí podvedenému, ako bol svojím obchodným partnerom podvedený o toľko a toľko. Až od toho okamihu je podvedený nešťastný, ide za sudcom a vynaloží veľké prostriedky, aby podvodníka potrestal. Priniesla mu ale táto pravda niečo dobré?! Nie, len sa v ňom prebudila hnev a túžbu po pomste; a priviedli ho len k ešte väčším výdavkom! No podvodníka, ktorý vie dobre klamať, táto zradcova pravda nijako nepoškodila, keďže mu pomohla lož, ale práve toho zradného priateľa pravdy priviedla do väzenia ako zlovoľného nactiutŕhača! Otázka: ako sa tu pravda opäť odmenila svojmu priateľovi?!56,7

Preto preč zo Zeme s pravdou! Ona jediná je vinná za všetko nešťastie ľudstva, ako aj Mojžiš hovorí vo svojej prvej knihe: ,Akonáhle budeš jesť zo stromu poznania, ako zo stromu mnohorakej pravdy, zomrieš!‘ A tak to aj je a zostáva až do tejto hodiny! S klamstvom sa človek dostane na trón, a s pravdou do väzenia! Krásny to darček pre priateľov pravdy!56,8

Nech teda pravdu hľadá, kto chce; len ma nechajte vyviaznuť bez úhony! Čo je uložené v mojich komorách a čo rastie v mojich záhradách, je vám k dispozícii; svätyňa môjho srdca ale patrí len mne samému, ako dar Jehovov! Vám aj celému svetu dávam, čo mám zo sveta, a to je dobro sveta! Božie dobro si ale nechám sám pre seba!“56,9

Hovorí veľkňaz: „Otvorene priznávam, že čo sa týka súčasnej situácie vo svete, posúdil si to úplne správne. Ale keďže si čítal Mojžiša, budeš iste vedieť, že Mojžiš prijal od Boha pre svoj ľud zákon, podľa ktorého je klamanie alebo falošné svedectvo zakázané a pre celé ľudstvo je povinná len pravda! Keby všetci ľudia dbali na tento zákon, povedz sám, nežilo by sa na Zemi úžasne?!56,10

Hovorím ti, a musíš to uznať, že nie pravda, ale práve lož je tým, z čoho vychádza všetko nedobré na Zemi medzi ľuďmi, a to preto, že ľudia sa k sebe navzájom, až na zriedkavé výnimky, správajú panovačne a povýšenecky. Každý chce byť viac ako jeho blížny, a tak sa slepý človek chopí každého prostriedku, ktorý mu umožní ukázať sa pred svojimi spolublížnymi v čo možno najvyššej prestíži a slabých primäť k viere, že on je omnoho hodnotnejší človek ako ktorýkoľvek iný.56,11

Táto túžba po vyššom postavení vedie časom ľudí k rôznym nerestiam, dokonca k vražde a zabíjaniu, ak sa im inými cestami lží a podvodov nepodarí dosiahnuť medzi ľuďmi vysoké postavenie a prestíž.56,12

Keďže takmer všetci ľudia chcú vyzerať lepší a znamenitejší, ako naozaj sú, potom im už, pravdaže, nezostáva nič iné, ako si krížom krážom navzájom klamať, koľko sa len dá, a pravda má potom medzi takými ľuďmi mimoriadne ťažké postavenie.56,13

Keby ale ľudia chceli spoznať nekonečnú výhodu pravdy pred lžou – čo by bolo možné veľmi ľahko, ak by Boha a jeho posvätné zákony uznávali pravými skutkami – potom by pred lžou utekali viac ako pred morom, a pravá spravodlivosť Božia by klamárov potrestala smrťou. Ale keďže ľudia sú ako celok pyšní a panovační, milujú lož a prepožičiavajú jej svoje slová. 56,14

Ale ľudia, ako ukazuje pár tisíc rokov skúseností, nežijú na tejto Zemi večne, ale musia všetci v krátkom čase umrieť v tele, ktoré sa nakoniec stane potravou červov; no duša bude potom musieť predstúpiť pred Boží súd! Tu sa pýtam, ako pred Bohom obstojí so svojou, tak vysoko cenenou lžou! 56,15

Ja si ale myslím a som o tom živo presvedčený, že je lepšie na tomto svete kvôli pravde skončiť na kríži, ako stáť jedného dňa v hanbe pred Bohom a naveky počuť v ušiach jeho hlas, ktorý povie: Odstúp odo Mňa! 56,16

Ak si mi správne porozumel a pochopil z toho, že sme skutoční priatelia pravdy, potom tiež hovor pravdu a neobávaj sa hlúpo, že ťa kvôli pravde potrestáme, ale povedz nám otvorene a pravdivo, za čo považuješ nás a Toho, ktorý sa práve rozpráva s mojimi dcérami!“56,17

57 – Pán sa nechá obchodníkovi poznať ako Mesiáš a prijme pozvanie obchodníka na obed.

Hovorí obchodník: „Priateľu, teraz si ku mne prehovoril z plnej a pravej múdrosti a vyslovil si to, čo som v sebe často cítil, len teraz nechápem, prečo tak veľmi trváš na tom, aby som vám prezradil, za čo považujem vás a hlavne jeho. Lebo za čo som ho považoval na začiatku, k tomu si povedal, že tým nie je, ale niekým oveľa väčším! Ako ale môže byť človek – bez toho, aby bol Bohom – viac ako pozemský boh ľudstva, teda cisár, tomu nerozumiem! Len samotný Jehova je pozemsky a duchovne viac ako cisár, pozemský boh! Tým ale snáď nebude?“57,1

Hovorí Jonael: „Vravím ti, pozoruj len našu spoločnosť trochu ostrejšie, možno ti predsa len niečo udrie do očí! Čo si myslíš o tých mnohých krásnych mladíkoch, ktorých vidíš v našej spoločnosti? Sleduj ich a potom hovor!“57,2

Hovorí obchodník: „Doteraz som ich považoval za cisárove pážatá a za synov rímskych patricijov, hoci by to, kvôli ich jemnej pokožke a bielej farbe, mohli byť skôr prezlečené dievčatá zo Zadnej Malej Ázie. No, je pravda, že aj keď som videl veľa pekného, keď som za skorších čias obchodoval s takýmto tovarom s Egyptom a Európou – najviac ale na Sicílii, s vysokopostavenými Rimanmi oddávajúcimi sa všetkým životným pôžitkom – ale s postavami takého nevýslovne krásneho druhu som sa veru nikdy nestretol! Povedz mi už, odkiaľ sú a kto to je! Je pravda, že tvoje dcéry sú tiež veľmi krásne; no v porovnaní s týmito – dalo by sa oprávnene povedať, že žiarivými zjavmi – výrazne zaostávajú. Keďže to vieš určite lepšie ako ja, povedz mi, kto a odkiaľ sú!“57,3

Hovorí Jonael: „Povedať ti to neprináleží mne, ale len Tomu, ktorý tam stojí s mojimi dcérami. Obráť sa preto na Neho! On ti podá vhodné vysvetlenie!“57,4

Tu sa obchodník obráti úplne na Mňa a povie: „Pán týchto zástupov, ktoré ťa, podľa mojej mienky, nasledujú ako jahňatá svojho pastiera, povedz mi teda, s kým mám v tvojej osobe tú veľkú česť hovoriť! Lebo táto otázka mi bola položená a ja som hádal najvyšší pozemský úrad; bolo mi ale naznačené, že sa mýlim. Teraz už neviem, čo by som povedal; preto ma uznaj za hodného dozvedieť sa niečo bližšie o tvojom postavení!“57,5

Hovorím Ja: „Ty si tiež jedným z tých, ktorí neuveria, kým neuvidia znamenie. Keď ho ale uvidia, potom hovoria: Pozrite sa, to je buď učeník esejcov alebo je to mág z Egypta, či dokonca zo zeme, ktorú zavlažuje rieka Ganga, alebo je to služobník Belzebuba! Čo sa ale potom dá robiť? Ak ti však na rovinu poviem, kto som, nebudeš Mi veriť!57,6

Svoj názor si vyslovil a bol nesprávny. Keď ti ale povedal Jonael, že Ja som viac ako tvoj pozemský boh, povedal si: ,Len sám Jehova je väčší ako cisár!‘, a mlčky sa vyhýbaš predpokladu, že by som mohol byť viac ako rímsky cisár, ktorého v podstate považuješ za najvyššieho na Zemi len zo strachu pred jeho pozemskou mocou, vo svojom srdci ním ale opovrhuješ viac ako morom, a jeho mocou viac ako mračnom kobyliek.57,7

Dnes je to ale už tretí deň, čo sa zdržiavam v Sychar, a odtiaľto do mesta je to len prechádzka na niekoľko poľných ciest [27], takže by som bol veľmi prekvapený, ak by si od svojich kolegov z mesta nedostal o Mne žiadnu správu!“57,8

Hovorí obchodník: „Ach, takže si to ty, o kom mi už včera a dnes rozprávali, že je to Mesiáš a potvrdzuje to zázračnými skutkami! Vraj si zrenovoval starý dom krásnej Irhael a zázračným spôsobom ho kráľovsky zariadil?! A hovorili mi aj o tvojej ostrej kázni na hore, ktorá mnohých pobúrila, pretože mala byť ladená úplne protimojžišovsky! – No, no, takže to si ty?!57,9

Tak to som rád, že si ma navštívil a dúfam, že ťa budem môcť lepšie spoznať! Vieš, ja sa tejto myšlienke nebránim a pevne verím, že Mesiáš musí prísť a príde! Ak mám byť priamy, čas by, podľa mojich výpočtov, aj zodpovedal, pretože útlak Ríma je už takmer neznesiteľný! A prečo by si nemohol byť tým očakávaným Mesiášom?! Ó, s tým sa ja vysporiadam ľahko a rýchlo!57,10

Keď si si vedomý svojej sily a dobre rozumieš, ako sa všade, ako taký, vhodne prezentovať, som ti okamžite k dispozícii s celým svojím veľkým majetkom. Nech sa tie pohanské prasce zo západu čím skôr pracú zo zeme našich otcov! Pozri sa, ja som už od svojich mladých čias všetky svoje sily venoval výhradne tomu, aby som si kvôli očakávanému Mesiášovi nazhromaždil čo najväčšie bohatstvo, pomocou ktorého by som, za dobrý žold, kúpil veľkú armádu tých najstatočnejších a najodvážnejších ľstivých bojovníkov! Už som nadviazal korešpondenciu s viacerými odvážnymi národmi zo Zadnej Ázie a v priebehu niekoľkých mesiacov tu môže stáť hrozivá moc! Ale teraz už dosť o tomto; v mojom veľmi priestrannom dome to prejednáme ďalej! 57,11

Teraz už ale bude pre vás všetkých pripravený obed; poďte teda všetci ďalej, a jedzte a pite, čo vám hrdlo ráči!“57,12

Hovorím Ja: „Tak dobre, ale dovtedy nechaj všetko pekne tak, a ostatné poriadne prediskutujeme a dohodneme potom! Zaveď nás teda všetkých do svojej veľkej sály. Ale všetkých tých mužov tam vzadu nechaj tu; tí nepatria k Mojim, ale výlučne len svetu!“57,13

58 – Pánove pokyny pre život. „Čo robí láska, to zostáva večne.“ Bieda priateľov sveta na onom svete. Pánova rada ohľadom dobrého využívania prostriedkov. Ako človek dosiahne požehnanie Božie.

Hovorí obchodník: „Ja ich poznám, sú to tvrdí Sycharijci, ktorí sú vo svojej viere a myslení viac pohanmi ako deťmi Izraela. Ale najhorší spomedzi nich sú aj tak tí z oblasti od galilejského mora; to sú čistí prisluhovači hmoty a o niečom vyššom a božskom už nemajú ani páru! Obyčajní občumovači! Mág z Perzie je im milší ako Mojžiš a všetci proroci, a zmyselná neviestka z Hornej Ázie milšia ako zlato a drahé kamene! Poznám ich až príliš dobre, ale aby som im zapchal ich drzé papule, nechám ich baviť sa v mojej veľkej záhradnej sále. Lebo keby nič nedostali, to by bol koniec!“58,1

Hovorím Ja: „Rob, čo chceš a môžeš; lebo dávanie je požehnanejšie ako branie! Ale v budúcnosti dávaj len tým, ktorí sú v núdzi a chudobným, a ak by si chcel od teba niekto požičať peniaze, ale je bohatý, a vidíš, že ti bude vedieť požičané bohato splatiť, tomu nepožičaj! Lebo ak by si mu požičal, stal by sa potajomky tvojím nepriateľom a mal by si problémy dostať svoje peniaze aj s úrokmi naspäť.58,2

Ak ale za tebou príde niekto, kto je chudobný, a vidíš, že ti nebude schopný splatiť tvoje peniaze, požičaj mu, a Otec na nebesiach ti to inými cestami vynahradí stonásobne už na Zemi a z tvojich peňazí požičaných chudobným ti v nebi urobí veľký poklad, ktorý ťa po tomto pozemskom živote bude čakať vysoko nad hrobom, na onom svete.58,3

Hovorím ti: Čo láska urobí na Zemi, to sa udeje aj na nebesiach, ale čo robí čistá svetská múdrosť, to pohltí pôda Zeme a pre večné nebesá už nič nezostane. Ako ale ľuďom pomôže všetko to hromadenie pozemských pokladov, ak tým utrpí škodu ich duša?!58,4

Kto sa stará o Zem a o telo, je hlupák; lebo ako dospeje ku koncu ľudské telo, tak aj táto Zem! Keď ale jedného dňa Zem určite dospeje k svojmu koncu, na akej pôde bude potom úbohá duša prebývať?!58,5

Ja ti ale hovorím, že každý človek, keď je mu vzaté telo, stráca súčasne navždy aj Zem. A ak si vo svojom srdci láskou nevytvoril novú Zem, bude sa jeho duša musieť odovzdať vetrom, oblakom a hmlám, a bude nimi hnaná večnou nekonečnosťou, nikdy nenachádzajúc pokoj a oddych – mimo vlastných obrazov falošných a prázdnych fantázií, ktoré, čím dlhšie trvajú, tým sa stávajú slabšími, temnejšími a nakoniec sa zmenia na najhustejšiu noc a temnotu, z ktorej duša samotná len ťažko niekedy nájde cestu von! Preto by si mal v budúcnosti konať tak, ako som ti práve povedal; ale nateraz konaj tak, ako chceš a môžeš!“58,6

Hovorí obchodník: „Si nadovšetko múdry a môžeš mať vo všetkých veciach pravdu, ale s tým požičiavaním peňazí nie som úplne uzrozumený. Lebo keď už človek nahromadil veľa peňazí a nerád ich necháva ležať ladom, požičia ich radšej za rozumný úrok, ako by ich mal zakopať, aby ich nemohli zobrať zlodeji, keď v noci prichádzajú rozbíjať skrine a truhlice. Popritom môže človek z nadbytku dať aj chudobným, čo je správne; keď ale naraz rozdám všetko a nehospodárim dobre s majetkom, za chvíľu nebudem mať nič, a tým mnohým chudobným už nebudem schopný dať nič.“58,7

Hovorím Ja: „Správne hospodárenie nechaj na Pána Boha! Dávaj tým, ktorých Pán k tebe privedie, a na svojom majetku neutrpíš žiadnu škodu! Či nemáš veľa a veľkých polí a lúk, záhrady plné ovocia a hrozna, nie sú tvoje rozľahlé maštale plné volov, kráv, teliat a oviec? Pozri sa, obchodovanie s tým ti s Božím požehnaním plne nahradí všetko, čo cez rok minieš na skutočne chudobných; čo dáš ale do bánk bohatých, to ti zhora nebude nikdy nahradené a budeš mať veľa starostí a stále sa budeš pýtať, či ti banky tvoje peniaze dobre spravujú. Preto rob tak, ako som ti už povedal a budeš mať dobrý a bezstarostný život, a všetci chudobní ťa budú milovať a – kde to len bude možné – požehnane ti slúžiť, a Otec na nebesiach bude stále žehnať tvoje počínanie; a hľa, to bude lepšie ako stále väčšie starosti s bankami!“58,8

59 – Obchodníkova slabá dôvera v Božiu starostlivosť o chudobných. Jeho bázeň pred Jehovom a jeho dobrá vôľa v starostlivosti o chudobných. Človek by mal Boha viac milovať, ako sa ho báť!

Hovorí obchodník cestou na zámok: „Môj Pán a môj priateľ, vidím, že z teba hovorí čistá božská múdrosť a to takým jemným spôsobom, aký som z ľudských úst ešte nikdy nepočul; ale dodržiavanie takéhoto tvojho učenia vyžaduje silnú dôveru, ktorá mne, napriek mojej pevnej viere, chýba. Ja viem, že je to On, kto všetko stvoril a všetko teraz vedie, spravuje a udržiava, ale nedokážem si dostatočne živo predstaviť, že On ako najvyšší Duch by mohol alebo chcel vstupovať do súkromných záležitostí. On je pre mňa taký nadovšetko svätý, že sa sotva odvažujem vysloviť Jeho presväté Meno; ani nehovoriac o tom, aby som od Neho očakával, že mi podá svoju všemocnú svätú ruku, aby mi pomohol s mojimi špinavými peniazmi.59,1

Ja ale tiež dávam chudobným, ktorí za mnou prichádzajú, a nedržím si psa, aby brechal na žobráka, a ten sa bál ukázať na mojom prahu. Len v tomto háji, ktorý je môj obľúbený, nerád vidím potulovať sa cudzích a chudobných, lebo často schválne poškodzujú vybavenie a novú sadbu, hoci tam ako hladní a smädní aj tak nenájdu nič, čím by sa mohli nasýtiť a uhasiť svoj smäd. Kvôli tomu som však dvadsať poľných ciest [28] odtiaľto zriadil veľký figový a slivkový sad, ktorý je k službám všetkým cudzincom i chudobným; len nesmú poškodzovať stromy, kvôli čomu som tam aj ustanovil niekoľkých hájnikov.59,2

Z toho vidíš, že ja na chudobných pamätám, ale aby som kvôli tomu prišiel za najvznešenejším Duchom s prosbou, aby pozemsky alebo čisto nebesky spravoval moje peniaze, to nech je ďaleko odo mňa! Ak On chce niečo urobiť a skutočne už niečo aj urobil, o čom nepochybujem, to stojí v Jeho slobodnej najsvätejšej Vôli! Ja ale pred Ním cítim takú bezmedznú bázeň, že sa Mu sotva odvážim za to poďakovať, lebo mi to príde, akoby som Mu takým čisto hmotným vyjadrením vďaky istým spôsobom naznačoval, že mi poslúžil ako pomocník, čím by som Mu prejavil obrovskú neúctu. Preto žijem a konám, ako čo možno najspravodlivejší človek, podľa zákona, z Bohom mi prepožičaných síl, a volovi a oslovi nezväzujem papuľu, keď šliapu moje obilie[29]; a veľkého Ducha si v Jeho deň len ctím! Lebo stojí napísané: ,Meno svojho Boha nikdy nevyslovíš nadarmo!‘“59,3

Hovorím Ja: „Keby som už dávno nevedel, že si spravodlivý a nadovšetko bohabojný muž, neprišiel by som za tebou. Ale vieš, ak sa bojíš Toho, koho by si vlastne mal nadovšetko milovať, to z tvojej strany nie je úplne správne; a preto som prišiel za tebou, aby som ti ukázal, ako máš v budúcnosti Boha viac milovať, ako sa ho báť. Boh sa potom k tebe zníži a bude ti vo všetkom tým najistejším, najsilnejším a najspoľahlivejším pomocníkom!“59,4

60 – Prekvapenie nad prekvapenie, zázrak nad zázrak. Pán, ako obchodníkov hosť, hostí obchodníka v starom Ezauovom zámku nebeským jedlom v novovytvorenej sále.

Po tejto Mojej poznámke sme už ale voľným krokom došli na veľké nádvorie zámku, kam v ústrety obchodníkovi prichádza nadovšetko udivené a zahanbené služobníctvo; a vrchný sluha, vedúci služobníctva, sa ujíma slova a hovorí: „Pane, pane, to je ale krásna robota! Naši kuchári a kuchárky nedokážu dokončiť žiadne jedlo, všetko sa kazí! Chceli sme dať na stoly aspoň ovocie a víno, s príslušným množstvom chleba, ale izby sú tak pozamykané, že žiadnou silou nie sme schopní otvoriť ani jedny dvere! Čo máme teraz robiť?“60,1

Obchodník, sčasti nadovšetko udivený, sčasti dosť nahnevaný, hovorí: „Tak, takto to je, keď vytiahnem päty z domu – nič iba zmätok nad zmätok! Čo teda robia kuchári a kuchárky? Či sa už u mňa nehostilo desaťtisíc hostí a všetko išlo dobre; teraz je ich tu spolu sotva tisíc a všade vidieť len ten najväčší chaos! Ale čo to vidím? Zo všetkých okien vykúkajú mladíci, takže môj zámok je plný ľudí, ale ty a tvoji podriadení služobníci tvrdíte, že všetky dvere na mojom zámku sú zamknuté?! Ako je to možné? Klameš mi a chceš predo mnou zakryť svoju neschopnosť, alebo, ak sú miestnosti zavreté, kto ich teda zavrel?“60,2

Vedúci nevie, ako má na to svojmu pánovi odpovedať, a celé veľké služobníctvo pána tohto zámku je kvôli jeho viditeľnému podráždeniu veľmi zahanbené a rozrušené; nik nevie, čo poradiť a ako pomôcť.60,3

Ja však tomuto obchodníkovi poviem: „Drahý priateľ, môžeš to pokojne nechať tak, ako to teraz je a stojí! Vieš, keď tvoji sluhovia a strážcovia, tebou vyslaní, prišli vtedy v háji za Mnou, aby sa Ma spýtali, kto som a čo tu hľadám s takou veľkou spoločnosťou, Ja, ako Pán, som od teba žiadal, aby si nám dal dobrý obed! Bol si odhodlaný rýchlo vyhovieť, aj keď si nevedel, kto je Ten, kto si osobuje právo žiadať od teba jedlo pre toľkých hostí. 60,4

Tvoji sluhovia, rovnako ako ty, ste Ma na začiatku považovali za rímske knieža a boli ste preto o to ochotnejší vyplniť moju žiadosť; keď si bol ale v priebehu nášho mnohostranného poučného rozhovoru privedený k poznaniu, že Ja som Mesiáš, bol si vo svojom srdci šťastný a myslel si ešte viac na to, ako Mňa a celú spoločnosť čo najlepšie pohostiť, aby sa Mi páčilo zostať u teba, kým z Hornej a Zadnej Ázie zhromaždíš svoje zamýšľané vojsko proti Rímu, ktoré by, pod Mojím vedením, vyhnalo z Božej Zeme všetkých nepriateľov, ktorí sú úplní pohania a neveria v živého pravého Boha!60,5

Keď si si to ty takto vo svojej mysli zaumienil, potom som si potajomky niečo zaumienil aj Ja, a to konkrétne, že ty budeš Mojím hosťom, a nie Ja tvojím – hoci si vo svojom dome! Preto som dal pokyn Mojim skvelým sluhom, a hľa, všetko je už najlepšie pripravené, a ty budeš dnes po Mojom boku nakŕmený pravým nebeským jedlom!60,6

Ovocie zo svojich záhrad a to, čo poskytla tvoja kuchyňa, však predlož tým tlčhubom zo Sychar, ktorí sa ešte potulujú po háji a ide ich rozdrapiť od zlosti, že aj oni nepatria medzi pozvaných! No myslím si, že sa kvôli tomu nebudeš trápiť, lebo vedz, že keď u niekoho vidím dobrú vôľu, považujem túto dobrú vôľu už za hotovú prácu! U teba som si túto dobrú vôľu všimol, a tak som ti ušetril nákladnú prácu. Lebo Ja som bohatší ako ty, a preto sa nechcem nasýtiť u teba, ale aby si sa ty nasýtil u Mňa!“60,7

Tu robí obchodník veľké oči a po chvíli hlbokého premýšľania povie: „Pane, na jedného úbohého hriešneho človeka je toho naraz priveľa! Nedokážem ten zázrak uchopiť v celej jeho šírke a hĺbke! Keby si bol len obyčajný človek, rovnako ako som aj ja len človek, bolo by ti to nemožné, lebo v tvojej spoločnosti som nevidel žiadnych nosičov. Odkiaľ by si teda, prirodzeným spôsobom, nabral to jedlo?! Predtým som si síce všimol v tvojej spoločnosti nejakých prekrásnych sluhov – a možno sú medzi nimi aj služobnice – a stále ich, tých istých, vidím; odkiaľ teda prišli tamtí? Na mojom zámku je veľa komnát, a väčšinou sú veľmi priestranné; desaťtisíc ľudí sa tam poľahky pomestí. Zo všetkých okien ale vidím zhliadať nadol len týchto prekrásnych sluhov! Preto sa znovu pýtam: Odkiaľ títo prišli a skade sa nabrali? 60,8

Hovorím Ja: „Priateľu, keď sa zo svojho domu vyberieš na cestu do nejakej inej zeme, aby si tam kupoval alebo predával, tiež si so sebou berieš podľa potreby sluhov a necháš sa nimi obsluhovať; a hľa, Ja to robím tiež! Mám ich nesmierne veľa; ich počet by si len ťažko dokázal pochopiť. Keď sa teraz vydávam na cestu, prečo by Moji sluhovia a pomocníci mali pri tejto príležitosti zostávať doma?!“60,9

Hovorí obchodník: „Pane, to je všetko v úplnom poriadku; len by som chcel vedieť, odkiaľ si prišiel ty a všetci títo prekrásni sluhovia. To ma teraz trápi a chcel by som to vedieť.“60,10

Hovorím Ja: „Poďme sa najprv naobedovať a potom bude ešte dosť času nato, aby si sa o tom dozvedel niečo bližšie. Nateraz sme už ale hovorili dosť a je už akurát čas na oddych a posilnenie. Poďme teda do veľkej sály, ktorá v tomto zámku leží východným smerom, a ktorú ešte nemôžeme vidieť, keďže sa práve nachádzame v jeho západnej časti, odkiaľ sa toto veľké krídlo zámku nedá vidieť!“60,11

Tu obchodník od údivu takmer odpadne a po nejakej chvíli najvyššieho úžasu povie: „Pane, toto je už vskutku príliš zázračné! Tento Ezauov zámok síce kedysi mal východné krídlo, ale musí to byť už dvesto rokov, odkedy sa nenávratne stratilo v minulosti. Ja a moji predkovia však o tom už sotva niečo vieme. Ako teda môžeš hovoriť o veľkej sále vo východnom krídle tohto zámku?“60,12

Hovorím Ja: „Až keď na tomto tvojom zámku žiadne východné krídlo nenájdeš, až potom rozprávaj; ak ho ale nájdeš, potom sa zamysli a pochop, že u Boha sú možné všetky veci! Ale pomlč o tom, a Mojej spoločnosti o tom nič nehovor, lebo na také skutky Moje okolie ešte nie je zrelé!“ 60,13

Hovorí obchodník: „Teraz už naozaj horím túžbou uvidieť toto východné krídlo, o ktorom nič netušili ani moji predkovia! Základy je ešte možné tu a tam vidieť, to je ale aj všetko, čo som zdedil z tohto, kedysi vraj úžasného krídla tohto zámku!“ – Až teraz sa obchodník vydá svižne napred, a my ho nasledujeme.60,14

61 – Užasnutý obchodník vytuší v Ježišovi Syna Božieho.

Ako dosiahne prvé poschodie, hneď uvidí to spomínané krídlo, celý nadšený sa rozbehne k veľkým otvoreným dverám, pozrie sa na veľkú sálu a od úžasu klesne na zem. Hneď k nemu ale pristúpi niekoľko bielych mladíkov, pomôžu mu vstať a posilnia ho. Keď sa trochu spamätá, podíde ku Mne a od najvyššieho údivu rozochveným hlasom sa Ma pýta: „Ó Pane, prosím ťa, povedz mi už, či skutočne bdiem alebo spím, a toto je len živý sen!“ 61,1

Hovorím Ja: „Podľa toho, ako sa teraz pýtaš, vyzeráš, že skôr snívaš ako bdieš; ale napriek tomu bdieš a to, čo vidíš, je pevná realita! Ty sám si vonku v háji povedal, že si sa dopočul o tom, ako som vo veľmi krátkom čase úplne zrenovoval starý Jozefov dom, ktorý v tomto čase, ako jedinečný kúsok, obýva a vlastní Irhael. Keď som teda dokázal opraviť Jozefov dom, mal by som byť schopný obnoviť aj starú Ezauovu pevnosť?!“61,2

Hovorí obchodník: „Áno, áno, to je teraz zjavné a pravdivé; ale je to aj tak neuveriteľné, že človek dokáže robiť takéto veci! Počúvaj, Pane! Ak nie si prorok, ako bol Eliáš, potom musíš byť buď archanjel v ľudskej podobe alebo nakoniec dokonca samotný Jehova! Lebo také veci sú možné iba samotnému Bohu!“61,3

Hovorím Ja: „Áno, áno, keby si neuvidel žiadne znamenie, tak by si vo Mňa ani neuveril! Teraz, pravdaže, veríš, ale v takej viere nie si slobodného ducha! Aby si bol ale predsa slobodnejší vo svojom srdci, hovorím ti: Nie Ja, ale týchto veľa mladíkov to urobilo; oni k tomu majú moc od Boha Otca. Tých sa môžeš opýtať, ako to dokázali!“61,4

Hovorí obchodník: „Jasné! Už som sa na to vonku pýtal Jonaela, kto a odkiaľ sú tieto prekrásne mladé bytosti, no nedostal som žiadnu odpoveď, len som bol jednoducho odkázaný na teba. Ako som ale prišiel za tebou, zvláštne som na to úplne zabudol; moja otázka sa zaoberala len tebou a náš rozhovor potom nabral celkom iný smer. Až teraz som si na to zase spomenul a chcel by som od teba dostať správnu informáciu o tom kto, čo a odkiaľ sú títo najkrajší mladíci.“61,5

Hovorím Ja: „Aby som ťa už dlhšie nenaťahoval, sú to Boží anjeli, ak tomu dokážeš uveriť. Ak tomu ale neveríš, považuj ich za čo len chceš, len nie za diabla alebo jeho služobníkov!“61,6

Hovorí obchodník: Ó Pane, ó Pane, čo, čo sa to so mnou porobilo?! Predtým som sa ťa pýtal, či plne bdiem alebo spím a snívam, teraz sa ťa ale pýtam, či som stále nažive! Lebo také veci sa predsa na skutočnej Zemi nemôžu diať!“61,7

Hovorím Ja: „Och, – vraj či žiješ na Zemi! Otvoril som tvoj vnútorný zrak, takže teraz môžeš vidieť aj nebeských duchov! Už sa ale viac nevypytuj, lebo je čas na obed! Všetko je pripravené, a tak sa odoberieme ku stolom!“ 61,8

Hovorí obchodník: „Áno, áno, správne! Ja ale od úžasu nebudem schopný veľa jesť, lebo tu je to všetko zázrak nad zázrak! Nie, dnes ráno by som o niečom takom ani netušil! Celá táto záležitosť prišla príliš rýchlo a príliš neočakávane. Sú to ledva tri hodiny, čo ste došli do môjho veľkého hája a čo sa za tie tri hodiny udialo?! – Úplne neuveriteľné! – A predsa je to tak! Ale kto okrem samotných svedkov týchto udalostí im uverí, aj keď to dosvedčí tisíc svedkov?! Pane, Pane, ty veľký majster, samotným Bohom vyučený a vedený, ja tomu verím, lebo to teraz vidím mojimi vlastnými očami. Ale keď to rozpoviete tisícom, nielenže vám nebudú veriť, ale sa budú pohoršovať a rozprávača označia za nehanebného klamára! Preto o tom nikde nerozprávajte, lebo táto vec je príliš zázračná a veľká. Kto kedy videl takú nádheru, akou je táto sála?! Steny ako z čistých drahokamov, strop zlato, podlaha striebro, množstvo stolov z jaspisu, hyacintu a smaragdu, podstavce zo zlata a striebra, nádoby na pitie ako z najčistejšieho diamantu a misy s jedlom ako z najjemnejšieho a najohnivejšieho rubínu; lavice okolo stolov opäť zo vzácnych kovov a čalúnenie zo sýtočerveného hodvábu, a vôňa jedla a pitia ako z nebies! A to všetko za – no povedzte – tri hodiny! Nie, to je neuveriteľné nad neuveriteľné!61,9

Pane, Ty musíš byť buď Boh Sám alebo nado všetky pochybnosti prinajmenšom Syn Boží!“61,10

Hovorím Ja: „Veru tak! Veru tak! Teraz ale k jedlu! Po jedle toho zažiješ ešte veľa, ale pred jedlom už nič viac hovoriť nebudem! Pozri sa len na tých mnohých, ktorí sú už hladní a smädní, lebo je dnes veľmi teplo! Preto musia byť najprv občerstvení a poriadne posilnení; potom sa aj všetko ostatné duchovne ukáže!“61,11

62 – Pánova reč o Kráľovstve Božom a misii Mesiáša. Pobyt zosnulých ľudských duší pred nanebovstúpením Pána.

Obchodník už ďalej nič nehovorí, so Mnou poďakuje Otcovi a posadí sa za veľký stôl, ktorý stojí uprostred sály. Ja a všetci Moji učeníci, Jonael so svojou ženou a dcérami, Irhael so svojím manželom Joramom a medzi nimi matka Môjho tela Mária, sa potom všetci tiež posadíme za rovnaký stôl. 62,1

Obchodník sa z toho tak veľmi teší, že povie: „Keďže si ma poctil tým, že si sa posadil za tento stôl, za ktorý som sa posadil ja, odteraz budem chudobným dávať desiatok zo všetkého, čo prinesie môj obchod a všetky dane, ktoré majú zaplatiť Rímu, za nich uhradím na desať rokov dopredu! No po tejto dobe dúfam, že nás Boh, Tvoj a náš Otec, cez Teba, ó Pane, oslobodí od tejto pliagy, za účelom čoho som Ti už vonku, verne a pravdivo, ponúkal moju najaktívnejšiu pomoc so všetkým, čo mám k dispozícii.62,2

Ó Pane, len od tejto pliagy nás osloboď, a aby Židia z Jeruzalema opäť s nami nadviazali kontakt, lebo od starej pravdy sú vzdialení na nebesá! U nich nevládne nič iné ako sebectvo, panovačnosť a lesk; na Boha nikdy nemyslia a po láske k blížnemu niet ani stopy! Garizimom pohŕdajú, ale Jehovov chrám v Jeruzaleme zmenili na prístrešok peňazomencov a kramárov! A ak im niekto povie, že sú bezbožníkmi vo svätyni Božej, potom ho preklínajú a nadávajú mu, lebo sa ich odvážil nazvať pravým menom! Pane, to sa musí zmeniť; nemôže to takto zostať! A ak to tak zostane, potom sa čoskoro môžeme obávať novej potopy! Po celom svete žijú samí pohania, ale v Jeruzaleme a v Judsku žijú Židia, kňazi, leviti, zákonníci, farizeji, peňazomenci a kramári, ktorí sú všetci desaťkrát horší ako všetci pohania! Stručne, svet je teraz oveľa horší ako za čias Noeho! Ak nepríde žiadna pomoc a Mesiáš nevezme do rúk plamenný meč, môžeme zjavne začať stavať novú archu! Pane, rob to, čo je vždy len v Tvojej moci! Ja Ti chcem byť vždy nápomocný!“62,3

Nato Ja poviem: „Drahý Jairuth! Pozri sa na Mojich mladíkov! Hovorím ti: mám ich toľko, že by sa nepomestili na tisíckrát tisíc Zemí, ale jediný z nich plne postačuje nato, aby za tri okamihy zničil celú rímsku ríšu. A hoci si na tom vo viere lepšie ako Židia, máš spolu s nimi rovnakú falošnú predstavu o Mesiášovi a Jeho Kráľovstve.62,4

Je pravda, že Mesiáš na tejto Zemi založí nové Kráľovstvo, ale – a to si dobre zapamätaj – nebude to žiadne hmotné kráľovstvo pod korunou a žezlom, ale Kráľovstvo Ducha, Pravdy, pravej slobody z Pravdy, kde bude vládnuť jedine Láska!62,5

Svet ale bude volaný, aby do tohto Kráľovstva vstúpil. Ak volanie vypočuje, jeho odmenou bude večný život; ak ale volanie nebude nasledovať, zostane síce taký, aký je, ale na konci bude jeho údelom večná smrť!62,6

Mesiáš, teraz ako Syn človeka, neprišiel, aby tento svet súdil, ale iba preto, aby zavolal všetkých, ktorí teraz kráčajú v temnote smrti, do Kráľovstva Lásky, Svetla a Pravdy!62,7

Neprišiel na tento svet, aby vám získal naspäť to, čo vaši otcovia a králi stratili v prospech pohanov, ale len kvôli tomu, aby vám prinavrátil to, čo Adam stratil pre všetkých ľudí, ktorí kedy žili na tejto Zemi a ešte budú žiť!62,8

Doteraz ešte žiadna duša, ktorá stratila telo, nebola vzatá zo Zeme. Je ich nespočetne veľa, začínajúc od Adama až do tejto hodiny, a všetky sa dosiaľ trápia v noci tejto Zeme. No až odteraz budú prvýkrát slobodní! A keď odídem do Výšin, všetkým otvorím cestu zo Zeme do nebies a všetci nastúpia na túto cestu k večnému životu!62,9

Vidíš, toto je dielo, ktoré má vykonať Mesiáš, a nie niečo iné! A ty nemusíš volať svojich bojovníkov zo Zadnej Ázie, keďže ich nikdy nebudem potrebovať. Duchovných pracovníkov však budem pre Moje Kráľovstvo potrebovať veľa, no tých si pripravím Ja Sám. Tu za týmto stolom už niektorí sedia; ale vo všetkej Láske a Pravde ich už bude k tomu pripravených viac.62,10

Takže vidíš, toto dosiahnuť je Mojou úlohou! Ty ale zváž, a potom Mi povedz, ako sa Ti pozdáva taký Mesiáš!62,11

Hovorí obchodník Jairuth: „Pane, nad tým musím veľmi dobre porozmýšľať! Lebo o takom Mesiášovi veru zatiaľ žiaden človek nechyroval! Ja si však myslím, že taký Mesiáš bude pre svet len málo užitočný! Lebo kým bude svet ponechaný taký, aký je, bude stále tým najnepríjemnejším nepriateľom všetkého, čo je duchovné! Teraz si to ale potrebujem premyslieť.“ 62,12

63 – Jairuthova reč o rozdieloch medzi zákonom a dobrou radou. O pôsobení vína.

Všetci teraz jedia a pijú; samotný Jairuth začne, úplne zamyslený, jesť a popri tom si aj statočne uhýnať. Keď je poriadne rozohňujúcim vínom lásky z nebies sám úplne premenený v lásku, povie Mi: „Pane, teraz mi napadla úžasná myšlienka! Ak je to možné, chcel by som mať vinič takého druhu, z ktorého hrozna by som mohol dorobiť takéto víno! Lebo keby som mal vo svojich pivniciach takéto víno, naplnil by som celý svet len samou láskou! Teraz som to sám na sebe zakúsil. Ja som síce človek, ktorý vo všetkom uprednostňuje to, čo je dobré, správne a pekné, ale žeby som v sebe cítil nejakú zvláštnu lásku k ľuďom, to naozaj nemôžem povedať.63,1

Všetko, čo som doteraz činil, som činil z istého zákonného donútenia, ktoré som si podľa znalosti zákonov sám predpísal. Málo ma trápilo, či bol zákon dobrý alebo zlý; takými úvahami som sa vlastne nikdy nezaoberal. Moje motto bolo: Zákon je zákon, či je od Boha alebo od Cézara! Ak sa k nemu viaže trest, potom sa musí dodržiavať zo sebalásky, aby si človek nedodržiavaním zákona neprivodil nejaké zlé následky! Pokiaľ ale zákon nie je spojený so žiadnou sankciou, potom to nie je žiaden zákon, ale len dobrá rada, ktorej sa človek môže držať, ale nie je s ňou spojený žiaden sankčný postih.63,2

Škoda môže, pravda, vzniknúť aj nedbania dobrej rady, ktorá môže nadobudnúť skoro až smutný obraz zákonného trestu, no neuposlúchnutie dobrej rady predsa len nie je žiadnym hriechom toho druhu, pri ktorom sú postihnutí viacerí ľudia – teda mimo samotného toho človeka, ktorý sa neriadil tou dobrou radou. Ak je ale rada zlá, potom zjavne pácham hrubý hriech, ak sa ňou riadim.63,3

Pri zákone je to ale iné. Či už je sám o sebe dobrý alebo úplne zlý, musím sa ním riadiť, keďže je to zákon. Ak ho nedodržiavam, možno z toho dôvodu, že ho považujem za zlý, hreším buď proti Bohu alebo proti vládcovi, a kvôli tomu ma potrestajú obaja! Z toho je ale zrejmé a jasné, že na určité zákonné dobro nedbám z lásky, ale len z vnútorného odporu voči zákonnému donucovaniu. Ale teraz, keď som sa napil tohto úžasného vínneho moku z nebies, nevidím nič len lásku nad lásku a mám chuť vyobjímať a vybozkávať celú Zem!63,4

Navyše, ten istý účinok vidím na všetkých, ktorí sa napili z tohto skutočne nebeského vína. Preto by som chcel týmto viničom osadiť celú veľkú záhradu a potom sa dal z toho vína napiť všetkým ľuďom, ktorí sa potom, rovnako ako ja, v krátkom čase úplne premenia v láske! Keby bolo možné si takú révu zaobstarať, bol by som tým najšťastnejším človekom na tejto milovanej a krásnej Božej Zemi!“63,5

Hovorím Ja: „Révu, ktorá by ti poskytla rovnaký mok, ti iste môžem zaobstarať, ale zamýšľaný účinok na ľudí s ním nebudeš schopný dosiahnuť. Lebo toto víno oživuje lásku, ktorá sa už v človeku nachádza; pokiaľ ale človek vo svojom srdci nemá lásku, ale len zlo, potom v ňom to zlo oživí rovnako ako v tebe lásku, a až potom sa zmení na skutočného diabla, a s rovnako veľkou chuťou sa pustí do konania zla, ako sa teraz ty chceš pustiť do robenia dobra.63,6

Preto treba byť pri tomto moku veľmi opatrný, komu ho dá človek ochutnať! Napriek tomu ti ale chcem dovoliť mať vinicu plnú tejto révy; dávaj ale veľký pozor, komu sa dáš napiť z toho moku! Oživená láska môže iste vykonať veľa dobrého; ale lepšie je, ak je oživená Božím Slovom, ktorého účinok pretrváva, zatiaľ čo účinok tohto moku trvá len nejaký čas, potom sa ale pominie, rovnako ako samotný mok. Preto nato dávaj veľký pozor, inak spôsobíš zlo namiesto dobra!“63,7

Nato obchodník Jairuth hovorí: „Pane, to by potom nebolo dobré, dorábať také víno! Lebo človek predsa nemôže vedieť, či človek, ktorému dáva piť z toho nápoja, chová vo svojom srdci lásku alebo zlo. A keď človek, v dobrej viere, že oživí túto lásku, oživí jeho zlo, dostal by sa tým do pekne trápnej situácie, ba dokonca by sa vystavil nebezpečenstvu. Nie, nie, to by som radšej dorábanie takého vína nechal na pokoji!“63,8

Hovorím Ja: „Mne je to úplne jedno; urobím tak, ako budeš chcieť! Ale hovorím ti: túto vlastnosť má, vo väčšej alebo menšej miere, každé víno, ktoré sa dorába na Zemi. Daj sa rôznym ľuďom napiť zo svojho vlastného vína zhruba toľko, ako si ty vypil z Môjho čistého nebeského vína a uvidíš, ako sa niektorí úplne predchnú láskou, naproti tomu iní začnú zúriť a vyčíňať tak, že ich budeš musieť nechať zviazať povrazmi. Keď už ale pozemské víno spôsobuje takéto účinky, o čo viac potom víno nebeské!“63,9

64 – Jairuth sa vzdáva vína, namiesto toho chce pomáhať chudobným. Dostane dvoch strážnych anjelov.

Hovorí Jairuth: „Pane, ak je to tak, o čom som sa už sám viackrát vážne presvedčil, potom sa v podstate môžem nakoniec vzdať všetkého vinárstva a tento pôžitok v mojom dome úplne zakázať. Lebo pravá láska môže byť, podľa Tvojho tvrdenia, trvácne oživená správnymi slovami, čo mi príde veľmi pravdivé a dobré, a zlo musí pritom zostať hlboko v úzadí. Ak je to tak, nechávam okamžite všetko vinárstvo bokom a zaväzujem sa, že po tomto nebeskom víne už žiadne pozemské nebudem piť! Čo vravíš na takéto moje predsavzatie?“64,1

Hovorím Ja: „Nemôžem to schváliť, ani odsúdiť. Rob to, čo sa ti zdá najlepšie! Pokiaľ to dobre slúži tvojej duši, rob všetko podľa svojho najlepšieho úsudku! Čo ti z dobrého pochybí, môžeš dostať všetko odo Mňa, pokiaľ ti o to pôjde; keďže si v dobrom jeden veľmi prísny a spravodlivý muž, a pretože som Ti to sľúbil.64,2

Hovorí Jairuth: „Pane, zostaň tu pri mne s celým Svojím sprievodom, alebo mi aspoň ponechaj jedného alebo dvoch týchto Tvojich mladíkov, aby ma mohli učiť pravej láske a múdrosti!“64,3

Hovorím Ja: „Ja zatiaľ so svojím sprievodom nemôžem vyhovieť tvojej dobrej túžbe, lebo mám toho na tomto svete ešte veľmi veľa na práci; ale dvoch takýchto mladíkov, ktorých si môžeš sám vybrať, ti tu ponechám! Daj si ale pozor, aby si ty, ani nikto z tvojej rodiny, neupadol do nejakého hriechu, lebo by sa ti stali hroznými dozorcami a zakrátko tvoj dom opustili. Lebo vedz, že títo mladíci sú anjeli Boží a môžu vždy vidieť Jeho tvár!“ 64,4

Hovorí Jairuth: „Ó Pane, to je opäť niečo horké! Lebo kto sa môže zaručiť, že myšlienkou, slovom alebo činom nezhreší ani raz za rok?! K tomu pár dozorcov, pred ktorými nie je možné nič skryť; to by nebol práve ten najradostnejší údel! Preto by som chcel aj od tejto prosby upustiť, a nech všetko zostane tak, ako je a ako bolo.“64,5

Hovorím Ja: „V poriadku, ako chceš, tak sa ti stane! Si slobodný a nikto ťa nebude do ničoho nútiť, tým si môžeš byť istý!“64,6

Hovorí Jairuth: „Nie, títo mladíci, teda praví anjeli Boží, vyzerajú tak mierne a ľúbezne! Dopustiť sa v ich prítomnosti hriechu mi pripadá byť nemožné. Preto nech je ako chce; dvoch si každopádne ponechám!“ 64,7

Hovorím Ja: „No, dobre, tak ti teda aj dvaja zostanú a budú v tvojom dome viditeľne prebývať, kým sa tam budú cítiť dobre! Môj priateľ Jonael ťa potom čo najvernejšie poučí o Mojich cestách. Pokiaľ budeš, spolu so svojím domom, kráčať po týchto cestách, zostanú títo anjeli pri tebe, budú ti vo všetkom slúžiť a ochraňovať tvoj dom pred každým zlom; pokiaľ ale Moje cesty opustíš, potom aj oni opustia teba, aj tvoj dom.“64,8

Hovorí Jairuth: „Dobre teda, zostaneme pri tom! Nikto v mojom dome si už nebude vychutnávať víno, a so zásobami zaplatím Rimanom sľúbené desaťročné dane; ale hrozno, ktoré vyrastie v mojich záhradách, vysuším a skonzumujem ho ako výborné sladké ovocie, a nadbytok predám! Je to tak v poriadku?“ 64,9

Hovorím Ja: „Perfektne! Čokoľvek urobíš z lásky ku Mne a k svojim blížnym, ktorí sú tvojimi bratmi, to bude dobre a správne urobené!“64,10

Po tomto hneď zavolám dvoch mladíkov, postavím ich pred Jairutha a poviem: „Títo dvaja ti budú vyhovovať?“ Jairuth, pri pohľade na nich nadšený nad všetky nebesia, povie: „Pane, ak ma považuješ za hodného, potom som z najhlbších hĺbok svojho srdca nadovšetko spokojný; teraz ale až príliš cítim, že nie som hoden takej vysokej milosti z nebies. Odteraz sa ale budem nadovšetko usilovať byť čoraz viac hodný takejto milosti, a preto nech sa stane Tvoja, mne čoraz posvätnejšia Vôľa!“64,11

Obaja mladíci však povedia: „Pánova Vôľa je naše bytie a život. Kde sa táto aktívne uplatňuje, tam sme my tými najusilovnejšími pracovníkmi a máme k tomu nadmieru sily a moci – lebo naša moc siaha až za celé viditeľné stvorenie. Zem je pre nás zrnkom piesku, a slnko ako hrášok v rukách obra a všetko vodstvo Zeme nestačí nato, aby nám zvlhčilo jeden vlas na hlave, a pred dychom našich úst sa trasú zástupy hviezd! Ale túto silu nemáme k tomu, aby sme sa ňou chvastali pred veľkou slabosťou ľudí, ale aby sme im slúžili podľa vôle Pána. Preto môžeme a chceme aj tebe slúžiť podľa vôle Pána – pokiaľ ju poznávaš, prijímaš a ctíš si ju vo všetkých skutkoch. Ale ak ju opustíš, potom si opustil aj nás, keďže my nie sme nič iné ako zosobnená Vôľa Pána Boha. Kto nás však opustí, toho opustíme aj my. To ti hovoríme tu, v plnej prítomnosti Pána, ktorého tvár môžeme stále zrieť a počúvať jeho tiché pokyny, ktoré nás k novému činu volajú a najmocnejšie priťahujú.“64,12

Nato hovorí Jairuth: „Vy prekrásni mladíci! Že je vám vlastná, pre nás smrteľníkov nepochopiteľná sila, tomu dobre a jasne rozumiem, ale ja som tiež schopný mnohého, čo možno vy sami nedokážete; konkrétne to, že sa oproti vám môžem pochváliť svojou slabosťou, v ktorej nespočíva ani moc, ani sila. Ale v tejto mojej, oproti vám veľkej slabosti predsa tiež spočíva sila, ktorá mi umožňuje poznávať, prijímať a napĺňať Božiu vôľu! 64,13

Iste nie v takej miere ako vo vás, ale Pán na mňa iste neuvalí väčšie bremeno, ako som schopný uniesť! A v tomto ohľade mi moja slabosť príde veľmi úctyhodná, lebo je iste nanajvýš pozoruhodné, že slabosť ľudí nakoniec predsa vykonáva tú istú Vôľu Pána ako vaša nezmerná sila a moc. 64,14

A ak som doteraz Pánovi dobre rozumel, nakoniec by to mohlo byť aj tak, že Pánovi bude milší skutok slabosti detí, a sila a skutky veľkých a mocných duchov nebies sa nakoniec sami budú musieť nechať viesť slabosťou malých detí tejto Zeme, ak sa budú chcieť dostať k ich stolu! Lebo ak samotný Pán prichádza k slabým, potom sa mi prinajmenšom vidí, že zo slabých urobí silných!“64,15

Hovoria mladíci: „Áno, áno, je to presne tak! Preto poznávaj Pánovu Vôľu a konaj podľa nej, a už máš v sebe našu silu a moc, ktorá nie je nič iné ako čistá Vôľa Pána Boha! My sami nemáme žiadnu silu ani moc, ale všetka naša sila a moc nie je nič iné ako Vôľa Božia naplnená v nás a cez nás!“ 64,16

Hovorím Ja: „Dobre, zo všetkých strán! Posilnili sme sa, a tak sa teda, Moji milovaní, zdvihneme od stolov a budeme pokračovať v našej ceste!“ Po týchto slovách sa všetci zdvihnú, poďakujú a poberú sa so Mnou von. 64,17

65 – Jairuth sprevádza Pána. Služba strážnych anjelov.

Jairuth si síce želá, aby som u neho strávil celý deň, Ja mu ale vysvetlím, že v tejto oblasti je ešte viacero chorých, ktorých chcem cestou navštíviť. Preto Ma potom Jairuth prosí, či by Ma mohol aspoň odprevadiť naspäť do mesta, čo mu aj dovolím. Hneď sa aj vydá na cestu, poprosí ale aj oboch mladíkov, či by ho mohli sprevádzať.65,1

Mladíci ale hovoria: „Bude lepšie, keď zostaneme tu, lebo hostia v záhradnej sále ťa u Rimanov označili za buriča a bez nás to pre tvoj dom dopadne zle! Rozumieš?“65,2

Jairuth sa z tej správy skoro zblázni a úplne rozrušený sa pýta: „Čo za Satana v ľudskej koži ma nahlásil Rimanom a čo ho k tomu viedlo?“ 65,3

Hovorí jeden mladík: „Pozri sa, v Sychar žijú obchodníci, ktorí nemajú také šťastie ako ty; nemôžu si stavať zámky a už vôbec nie si zadovážiť celý veľký kraj – ako ten pekný pozemok pri Červenom mori, ktorý si si kúpil v Arábii. Títo obchodníci ti preto závidia tvoje pozemské šťastie a veľmi ťa túžia zruinovať. Tentokrát by sa im to aj podarilo, keby sme tu neboli; ale keďže ťa v mene Pána ochraňujeme, neskriví sa ti pri tejto príležitosti ani vlas na hlave. Daj ale pozor, aby si zostal mimo domu aspoň tri dni!“65,4

To Jairutha upokojí a rýchlo sa so Mnou poberá zo zámku.65,5

Ako prechádzame cez zámocké nádvorie, prichádza k nám početná skupina rímskych žoldnierov a drábov, zastavia pred nami a hrozia nám, aby sme ďalej nepokračovali! Ja sám však pred nich predstúpim a ukážem im osvedčenie od Nikodéma. Veliteľ ale povie: „Toto je bezcenné, keď sa jedná o dôvodné podozrenie zo vzbury proti Rímu!“65,6

Hovorím Ja: „Čo teda od nás chceš? K tomuto kroku ťa donútila drzá a nehanebná lož hŕstky závistlivcov; Ja ti ale hovorím, že na tom nie je ani slovo pravdy! Keď si ale tak ochotne prepožičal svoje ucho lži, tak ho teraz rovnako ochotne prepožičaj pravde, pre ktorú tu nájdeš viac svedkov ako v meste pre tú najnehanebnejšiu lož niekoľkých zlých závistlivcov!“ 65,7

Hovorí veliteľ: „To sú plané výhovorky a na mňa neplatia! Až pri konfrontácii pred súdom (zoči voči žalobcom) sa ukáže pravda, preto okamžite poďte s nami dobrovoľne pred súd, inak použijeme násilie!“ 65,8

Hovorím Ja: „Tam je zámok! Len samotný jeho pán bol označený za buriča, tak tam choďte a vyšetrujte – uvidíme, či sa vám podarí odhaliť nejakú vzburu! – Ak nás ale chcete násilím donútiť, aby sme vás nasledovali pred váš nespravodlivý súd, potom aj my sme schopní sa vám postaviť príslušnou silou a ukáže sa, kto bude pri tom ťahať za kratší koniec! Robte teda, čo chcete! Môj čas ešte nenadišiel a povedal som vám, že tu niet žiadnej viny! Kto je ale v práve, ten má to právo aj chrániť v boji slovom aj skutkom!“ 65,9

Veliteľ pohliadne na našu početnú spoločnosť a vydá príkaz nás všetkých pochytať a spútať. Jeho žoldnieri a drábi sa najprv vrhnú na mladíkov a pokúšajú sa ich chytiť; mladíci im ale tak šikovne unikajú, že nedokážu chytiť ani jedného. Keď sa žoldnieri a drábi unavia a veľmi sa rozptýlia, keďže mladíci, zdá sa, utekajú na všetky strany, hovorím veliteľovi: „Mne sa vidí, že bude pre teba ťažké nás pochytať.“ Veliteľ chce po Mne seknúť mečom, ale jeden mladík mu v okamihu meč vytrhne z ruky, a vyhodí ho do takej výšky až tento zmizne z dohľadu, a tak ho odzbrojí.65,10

Ja veliteľovi poviem: „No, čím Ma teraz budeš sekať alebo bodať?“ Veliteľ, úplne rozzúrený, hovorí: „Takto sa tu rešpektuje moc Ríma?! Dobre, ja už budem vedieť, ako o tom podať správu Rímu, a zakrátko si potom prezriete tento kraj a poviete mi, či je rovnaký ako predtým! Kameň na kameni tu nezostane!“65,11

Ja mu ale ukážem, ako práve mladíci ženú pred sebou všetkých žoldnierov a drábov spútaných povrazmi! Keď to veliteľ zbadá, začne vzývať Dia, Marsa a dokonca fúrie, aby ho zachránili pred takouto hanbou!65,12

Ja ale poviem mladíkom, aby tých žoldnierov a drábov zase pustili; a tí to hneď aj urobia. Potom poviem veliteľovi: „No, máš ešte chuť skúšať na nás svoju silu?“ Veliteľ povie, že títo mladíci musia byť bohovia, inak by nebolo možné, aby len holými rukami takto dôkladne porazili jeho znamenitých bojovníkov.65,13

Hovorím Ja: „Áno, áno, pre teba a tebe podobných sú určite bohovia, preto nás nechaj ísť ďalej a pokračuj vo svojom vyšetrovaní na zámku, inak dopadneš ešte horšie!“65,14

Hovorí veliteľ: „Týmto vás uznávam za nevinných a dovoľujem vám pokračovať v ceste. Ale vy, moji vojaci, choďte na zámok, všetko vyšetrite a nedovoľte nikomu uniknúť zo zámku, kým všetko nevyšetríte! Ja ale budem čakať tu!“ Hovorí zástupca veliteľa: „Prečo teda nechceš sám viesť vyšetrovanie na zámku?“ Hovorí veliteľ: „Vidíš predsa, že som prišiel o svoj meč; bez meča je ale vyšetrovanie neplatné!“ Hovorí zástupca veliteľa: „My na tom nie sme ani o chlp lepšie; ako to teda bez mečov bude vyzerať s platnosťou nášho vyšetrovania?!“ Hovorí veliteľ: „Aha, – takže aj vy ste bez zbraní?! To je zlé! – Bez zbraní nemôžeme robiť nič. – Hm, čo ale teraz urobíme?“65,15

Hovorím Ja: „Tam, smerom na juh, pod vysokým cédrom, ležia vaše zbrane; choďte a vezmite si ich, lebo my sa vás so zbraňami bojíme rovnako málo ako s nimi!“ Po týchto slovách odídu preč tým smerom, kde ležia ich zbrane. 65,16

66 – Uzdravenie ochrnutého.

My ale pokračujeme ďalej na východ a čoskoro dôjdeme k malej dedinke, vzdialenej od zámku asi na dvadsať poľných ciest [30]. Všetci obyvatelia sa nám radostne ponáhľajú v ústrety a vľúdne sa nás pýtajú, ako nám môžu poslúžiť. Ja však poviem: „Nemáte medzi sebou nikoho chorého?“ Oni prisvedčia a povedia: „Áno, máme jedného, ktorý je úplne ochrnutý!“ 66,1

Hovorím Ja: „Tak ho prineste sem, aby sa mu zdravie prinavrátilo!“ Jeden povie: „Pane, to pôjde ťažko! Tento ochrnutý je na tom tak zle, že už celé tri roky nemôže opustiť posteľ! A tá posteľ, v ktorej leží, sa dá len ťažko doniesť, lebo je pripevnená k zemi. Neunúval by si sa preto k chorému?“ Hovorím Ja: „Ak sa posteľ ťažko nesie, zabaľte chorého do plachty a doneste ho sem!“ Po tomto pokyne sa viacerí rýchlo ponáhľajú do domu, v ktorom leží ochrnutý, zabalia ho do plachty, vynesú ho ku Mne na ulicu a povedia: „Pane, tu je ten úbohý chorý!“66,2

Ja sa ale opýtam chorého, či verí, že ho môžem vyliečiť. Chorý vtedy na Mňa pohliadne a povie: „Drahý priateľ, veru na to vyzeráš; zdá sa, že si ten pravý liečiteľ! Áno, áno, verím tomu!“66,3

Na to Ja poviem: „Tak potom – vstaň a kráčaj! Tvoja viera ti prišla na pomoc, ale určitým svojím hriechom sa v budúcnosti vyhýbaj, aby si opäť nedostal dnu, ktorá by na druhý raz bola horšia ako teraz!“66,4

A chorý hneď vstane, zdvihne plachtu a začne kráčať. Keď tak zistí, že je úplne vyliečený, padne predo Mnou na zem, ďakuje Mi a nakoniec povie: „Pane, v Tebe je viac ako ľudská sila; požehnaná buď Božia sila v Tebe! Ó, blažené je telo, ktoré Ťa zrodilo, a prsia, ktoré Ťa kojili!“ 66,5

Ja mu však poviem: „A blažení sú všetci, ktorí počúvajú Moje slová, podržia si ich v srdci a žijú podľa nich!“ Hovorí chorý: „Pane, kde je možné počuť Ťa rozprávať?“66,6

Hovorím Ja: „Poznáš predsa veľkňaza Jonaela zo Sychar, ktorý obetoval na Garizim! Nuž, tak on má Moje slovo; choď za ním a uč sa od neho!“ Hovorí vyliečený: „Pane, kedy je možné ho zastihnúť doma?“ Hovorím Ja: „Tu stojí vedľa Mňa, sám sa ho opýtaj a on ti to povie!“66,7

Tu sa vyliečený obráti na Jonaela a povie: „Ctený veľkňaz Jehovu na Garizim, v ktorom čase smiem vstúpiť do tvojho domu?“66,8

Hovorí Jonael: „Doteraz tvoja práca spočívala v ležaní a trpezlivom znášaní svojho utrpenia; doma ti preto toho veľa neujde. Poď teda dnešný deň s nami a počúvaj; ešte sa toho veľa udeje a všetko ostatné sa dozvieš zajtra!“ 66,9

Hovorí vyliečený: „Ak mám byť považovaný za hodného kráčať v takejto spoločnosti, potom vás budem nasledovať s najväčšou radosťou! Lebo, drahý priateľ, keď musel človek celé tri roky trpieť v často nevýslovných bolestiach na tvrdej posteli a teraz je čistým Božím zázrakom zrazu vyliečený zo zlej choroby, až vtedy človek pocíti, akú cenu má zdravie! A aká je to radosť, môcť kráčať s rovnými údmi! Preto by som chcel teraz ako Dávid pred vami tancovať, skákať a veľkou radosťou velebiť veľkú Božiu dobrotu!“66,10

Hovorí Jonael: „Choď, a tak to aj urob, aby sa pred našimi očami naplnilo, ako stojí napísané Pánom: ,A chromý bude skákať ako jeleň![31]‘“ 66,11

Tu vyliečený odhodí plachtu, rýchlo predbehne celú spoločnosť, a začne tam skákať a tešiť sa, a nenechá sa rušiť vo svojej radosti. Lebo asi po dvoch alebo troch poľných cestách [32] narazí na rímskych žoldnierov a drábov, ktorých, spolu s ich veliteľmi, dvaja anjeli v Jairuthovom zámku zahnali na nejakú bočnú cestu, a tí ho teraz vyrušujú v jeho radosti, a pýtajú sa ho, čo to robí. On sa tým ale nenechá rozladiť a hopkajúc, vyskakujúc, akoby si ani nevšimol otázku veliteľa, vykrikuje: „Keď je človek rozjarený, dobytok je posmutnelý; radosť ľudí prejavená, smrť dobytka zaistená! Preto len – juchú, juchú! Ľudia skáču v radosti, dobytok na pastvine v žalosti! Juchú, juchú!“ A takto vyliečený ďalej pokračuje. To veliteľa rozhnevá a zakáže mu robiť taký rámus. 66,12

Uzdravený ale povie: „Čo mi zakazuješ moju radosť!? Celé tri roky som ležal ochrnutý v posteli! Keby si bol za mnou prišiel a povedal mi: ,Vstaň a kráčaj!‘ a ja by som sa po tej vete stal takým zdravým ako som teraz, potom by som si teba a každé slovo z tvojich úst vysoko považoval, ale keďže taký nie si a tvoja moc je oproti moci môjho nového Pána úplné nič, poslúcham preto mocného Pána – takže len ďalej, juchú, juchú, juchú!“66,13

Veliteľ mu teraz úplne vážne zakáže robiť cirkus a vyhráža sa mu potrestaním, no pri tom veseliacom sa v okamihu objavia dvaja mladíci a hovoria mu: „Nenechaj sa rušiť vo svojej radosti!“66,14

Akonáhle veliteľ zbadá už známych mladíkov, ihneď zakričí na svojich úplne neozbrojených vojakov: „Utekajte! Zase sú tu dvaja Plutovi služobníci!“ 66,15

Keď veliteľ zakričí tento rozkaz, celá rímska zatýkacia légia vezme nohy na plecia takým spôsobom, že dovtedy nikto nič podobné nevidel. Uzdravený sa ale o to viac teší a vyskakuje a vykrikuje za utekajúcimi: „Juchú! Juchú! Keď sa ľudia radujú, dobytok zarmucujú!“ – Potom sa trochu upokojí, vráti sa k Jonaelovi a povie mu: „Priateľu, ak ti neprekáža rozprávať sa za pochodu, mohol by si ma trochu zoznámiť s tým, čo si prijal ako nové Slovo od Pána, ktorý mi daroval zdravie!? Lebo ak mám z tohto Slova urobiť pre seba zákon, musím ho najskôr poznať!“66,16

Hovorí Jonael: „Pozri, zase sa blížime k dedine, ktorá je podľa nového rímskeho uznesenia mestečkom; tam Pán určite zase niečo podnikne. Ty ale pôjdeš s nami aj tak do mesta; v mojom alebo Irhaelinom dome nájdeš ubytovanie na tak dlho, ako sa ti bude páčiť. Tam budeš so všetkým oboznámený! Teraz už vôbec nie sme ďaleko od mesta. Toto miesto, ku ktorému prichádzame, patrí podľa nového usporiadania Ríma vlastne už k mestu, keďže ale Rimanom slúži najmä ako pevnosť, oddelili ju od Sychar, obohnali zátarasami a povýšili ho na mestečko s vlastným názvom. Toto miesto nie je veľké – tisíc krokov a máme ho za chrbtom. Potom odbočíme doľava a odtiaľ je to už sotva sedem poľných ciest [33] po prvé domy Sychar. Preto buď ešte chvíľu trpezlivý a tvoje želanie bude čoskoro naplnené!“66,17

Hovorí uzdravený: „Ó, pri Abrahámovi, Izákovi a Jakobovi! Ak je toto mestečko rímskou posádkou, potom zle pochodíme! Lebo rímsky veliteľ nás nedobre privíta, keď musel len pred pár okamihmi takým hanebným spôsobom vziať pred nami nohy na plecia.“66,18

Hovorí Jonael: „To prenecháme celé Pánovi, ktorý je teraz s nami; On to urobí tak, aby všetko dobre dopadlo! Už k nám ale vidím z mestečka prichádzať skupinu bojovníkov s bielou vlajkou; to sa mi vidí ako dobré znamenie!“66,19

Hovorí uzdravený: „Ó, isteže, pokiaľ sa nejedná o obvyklú rímsku vojnovú lesť!? Lebo v takýchto veciach rímske a grécke jednotky obzvlášť vynikajú!“ 66,20

67 – Satan a Boží poriadok. Pán ako ohlasovateľ nového zákona lásky. Prítomnosť Jehovu v jemnom šumení.

Hovorí Jonael: „Proti ľudskej moci môžu byť takéto triky úspešné, ale proti Božej moci taký trik nič nezmôže. S Božou mocou dokáže pohnúť iba čistá a pravá láska; všetko ostatné sú smietky proti víchrici! Preto si nerob starosti, lebo s nami je Boh! Kto by sa nám mohol postaviť?!“ 67,1

Hovorí vyliečený: „Áno, áno, máš pravdu! Ale aj s Adamom bol nepochybne Boh, a predsa sa Satanovi pomocou najprefíkanejšej ľsti podarilo Adama dostať! A Michael musel po trojdňovom boji predsa len prenechať Satanovi Mojžišovo telo. Boh je určite všemocný, o tom niet pochýb, ale Satan je plný najhoršej mazanosti a tá už Božiemu ľudu spôsobila mnoho škôd. Preto je opatrnosť tvárou v tvár tigrovi nutná dovtedy, kým je tento nažive – až keď umrie, až potom môže človek bez starostí slobodne dýchať!“ 67,2

Hovorí Jonael: „Aj ty máš svojím spôsobom pravdu, musíš ale zobrať do úvahy, že v predošlých časoch Pán Satanovi povolil pôsobiť takým alebo onakým spôsobom; lebo prvému stvorenému duchovi musel byť poskytnutý dlhý čas na skúšku jeho slobody, keďže nebol len prvým, ale aj najväčším stvoreným duchom.67,3

Ten čas je však už na konci a kniežaťu noci budú teraz nasadené veľmi tesné okovy, v ktorých už nikdy nebude schopný pohybovať sa tak voľne ako doteraz.67,4

Preto, ak v nás prevláda pravá láska k Bohu, budeme môcť kráčať po tejto Zemi bezstarostnejšie ako to zvyklo bývať predtým, pod ťažkým jarmom zákona.67,5

Od Adama až po nás vládol zákon múdrosti a naplniť v sebe taký zákon vyžadovalo veľa múdrosti a tej najsilnejšej a bezpodmienečnej vôle. 67,6

Boh však videl, že ľudia nikdy nebudú vedieť naplniť zákon múdrosti a prišiel teraz Sám do sveta, aby im dal nový zákon lásky, ktorý môžu naplniť ľahko. Lebo v zákone múdrosti nechal Jehova žiariť medzi ľuďmi len Svoje Svetlo – to Svetlo ale nebol On Sám, ale z Neho len medzi ľudí vychádzalo, rovnako ako z Neho vzišli aj samotní ľudia, ale preto ešte nie sú Jehovom Samotným. Ale v láske a cez lásku prichádza k ľuďom Sám Jehova a v plnosti Pravdy sa duchovne zabýva v človeku, a tým učiní stvoreného človeka vo všetkom plne podobným Sebe. A takto vyzbrojeného človeka sa už Satan svojou ľstivosťou nedokáže dotknúť, lebo Duch Jehovov v človeku vždy prehliadne každý Satanov úskok, nech je akokoľvek skrytý, a vždy má nadmieru moci, aby Satanovu bezmocnosť úplne rozprášil.67,7

Prorok Eliáš opisuje tento súčasný stav ľudí [34], kde Jehova v láske prichádza k ľuďom priamo, v jemnom šumení, ktoré prešlo popri jaskyni; avšak vo veľkej búrke a v ohni Jehova nebol!67,8

To jemné šumenie je teda láska ľudí k Bohu a ich bratom, v ktorej je Sám Jehova, zatiaľ čo v búrke múdrosti a plamennom meči zákona On nie je! 67,9

A keďže je teraz Jehova pri nás, s nami a medzi nami, Satanových trikov sa už viac nemusíme báť tak, ako to žiaľ dosť často bývalo v prastarých a predošlých časoch, a teraz teda môžeš krvilačnému rímskemu tigrovi pohliadnuť do jeho ľstivej tváre odvážnejšie a bezstarostnejšie. Nevidel si predtým, ako celá légia vzala pred dvoma mladíkmi hanebne nohy na plecia?! Takýchto mladíkov nás však sprevádza veľký počet a my sa máme báť Rimanov, ktorí k nám prichádzajú s bielou vlajkou?! Hovorím ti: ani vo sne, nie to ešte v skutočnosti!“67,10

Po tejto reči robí uzdravený veľké oči a po krátkej chvíli povie: „Čo to hovoríš? Jehova má byť medzi nami? Myslel som si, že tento muž, ktorý ma vyliečil, má byť len očakávaný Mesiáš?! Ako to, že Jehova a Mesiáš sú pre teba Jedným?67,11

Že v Mesiášovi bude Jehovova sila prebývať v omnoho väčšej plnosti ako vo všetkých prorokoch dohromady, to dokážem dobre pochopiť; ale že Mesiáš a Jehova budú nakoniec Jedným, na to by som sa neodvážil ani pomyslieť, nie to ešte vysloviť to! Tiež stojí napísané, že človek si Jehovu nemá predstavovať pod žiadnym obrazom a teraz má byť tento muž, ktorý má vskutku všetky kvality Mesiáša, Samotný Je-ho-va?! Dobre, mne to úplne vyhovuje, ak to neprekáža tebe, ako nášmu veľkňazovi!67,12

Že Mesiáš by mohol byť nejaký zvláštny boh, to som si myslel už po svojom vyliečení, lebo podľa Písma sme bohovia viac alebo menej všetci, v závislosti od toho, ako sa dodržiava Jehovov zákon. Ale že by mal byť samotným Jehovom?! – No – Keď je tak, to sa potom treba trochu inak správať! Bol som vyliečený Ním samotným – a to si teraz žiada trochu iné vyjadrenie vďaky!“67,13

Po tomto sa chce hneď vybrať za Mnou, ale Jonael ho zastaví a poradí mu, aby to urobil až v Sychar; a vyliečený sa s tým uspokojí.67,14

68 – Dialóg o pravde medzi Pánom a rímskym veliteľom.

Teraz však za nami prišla rímska vojenská delegácia a jej vodca Mi predostrel petíciu zo strany vyššieho veliteľa a nižších veliteľov tejto pevnosti, v ktorej Ma títo, pre dobro celého ľudstva, prosia, aby som nebral do úvahy to, čo sa prihodilo a presvedčil spoločnosť, aby nikomu nerozprávali, čo sa udialo, čo by všetkým spôsobilo len škodu a súčasne to nikomu neprinieslo žiaden úžitok! Všetkým ale prinesie viac osohu ako škody, ak si z neho, ako rímskeho hlavného veliteľa, urobia skôr priateľa ako nepriateľa. Aj Jairuth by mal mlčať a uisťujú ho, že bude mať v budúcnosti vo svojom dome pokoj. Čo sa týka ostatného, prosí Ma, či by som ho mohol navštíviť v jeho rezidencii, kde chce so Mnou prejednať tajné a dôležité veci!68,1

Poslovi tohto listu odpoviem: „Povedz svojmu pánovi, že sa stane tak, ako o to prosil. Do jeho rezidencie ale nepôjdem – ak sa chce so Mnou rozprávať o tajných dôležitých veciach, nech Ma počká pri bráne tohto mestečka, a Ja mu poviem, čoho sa týka to, o čom chcel so Mnou hovoriť.“68,2

Po týchto slovách sa vyslanec aj so svojím sprievodom vzdiali a podá svojmu pánovi správu o všetkom, čo sa odo Mňa dozvedel, a tento sa so svojimi najspoľahlivejšími podriadenými ihneď vyberie k bráne mestečka a čaká tam na Mňa.68,3

Jairuth sa Ma ale pýta, či sa dá takému pozvaniu dôverovať, lebo pozná veľkú prešibanosť tohto veliteľa, ktorý je tu veliteľom najvyšším a podobným spôsobom už mnohých odprevadil na druhý svet.68,4

Hovorím Ja: „Drahý priateľ, Ja ho tiež poznám – aký bol, a aký je teraz. Mladíci v ňom vzbudili nezabudnuteľný rešpekt; považuje ich za géniov [35] a Mňa za syna svojho boha Jupitera, a chcel by sa odo Mňa dozvedieť, čo je vo veci. Ja už ale viem, čo mu poviem!“68,5

S tým sa Jairuth uspokojí a my prichádzame k bráne, kde nás už čaká veliteľ so svojimi dôstojníkmi. Hneď predstúpi, priateľsky Ma pozdraví a rovno sa Ma chce spýtať na svoju záležitosť.68,6

Ja ho ale predbehnem a poviem mu: „Priateľu! Moji služobníci nie sú žiadni géniovia a Ja rozhodne nie som synom tvojho Dia! A teraz vieš všetko, čo si si predsavzal opýtať a dozvedieť sa odo Mňa.“68,7

Veliteľ nesmierne žasne nad tým, že som mu hneď vedel povedať, nad čím len sám pre seba rozmýšľal, ale nikomu sa s tým nezveril.68,8

Chvíľu sa čuduje; potom sa Ma znovu opýta: „Ak teda nie si tým, povedz mi potom, kto a čo vlastne ste – ty a tvoji služobníci! Lebo viac ako obyčajní ľudia ste v každom prípade, a tak by som bol rád, keby som ti mohol preukázať náležitú úctu.“68,9

Hovorím Ja: „Každý človek, ktorý sa pýta čestne a priamo, je aj hoden rovnakej odpovedi. Teraz si sa Ma čestne a priamo opýtal, a preto aj máš obdržať rovnakú odpoveď, tak teda počúvaj: po prvé som to a Ten, ktorý pred tebou stojí, konkrétne človek! Na Zemi je, pravdaže, veľa takých, čo vyzerajú ako Ja, ale ľuďmi kvôli tomu aj tak nie sú – iba ľudskými larvami. Čím je ale pravý človek dokonalejší, tým viac moci a sily spočíva v jeho poznaní a účinnej, činorodej vôli!“68,10

Hovorí veliteľ: „Môže sa každý človek stať takým dokonalým ako si ty?“ 68,11

Hovorím Ja: „Ó áno, pokiaľ pre svoje zdokonalenie robí to, čo učím!“ 68,12

Veliteľ žiada: „Dovoľ mi teda vypočuť si tvoje učenie a budem podľa neho konať a žiť!“68,13

Hovorím Ja: „Iste, učenie by som ti mohol dať, ale bolo by ti málo platné, keďže by si podľa neho nežil. Lebo kým zostaneš tým, čím si tu ustanovený Rímom, Moje učenie ti nijako nepomôže – musel by si všetko zanechať a nasledovať Ma, inak by pre teba bolo nemožné žiť podľa Môjho učenia!“ 68,14

Hovorí veliteľ: „Áno, to by bolo veľmi ťažké! No mohol by si mi, napriek tomu, dať aspoň hlavné body tvojho učenia?! Získal som už mnohé poznatky o rôznych veciach a celkom dobre ich ovládam, tak prečo by som sa nemohol dozvedieť aj niečo z tvojho učenia? Možno ho predsa len budem vedieť nejakým spôsobom uviesť do praxe!?“68,15

Hovorím Ja: „Priateľ Môj, ak ale Moje učenie spočíva v tom, že Ma človek nasleduje, inak nemôže vojsť do Kráľovstva Mojej dokonalosti, ako ho chceš potom u seba doviesť do praxe?“68,16

Hovorí veliteľ: „To znie naozaj veľmi zvláštne; ale niečo na tom môže byť! Dovoľ mi o tom chvíľu porozmýšľať!“68,17

Veliteľ chvíľu premýšľa a potom povie: „Myslíš tým osobné alebo v podstate len morálne nasledovanie?“68,18

Hovorím Ja: „Osobné nasledovanie, pokiaľ je možné, v stálom spojení s morálnym je, prirodzene, omnoho lepšie; kde ale osobné nasledovanie nie je možné kvôli oficiálnemu postaveniu, ktoré tiež musí existovať, tam postačuje aj svedomité morálne nasledovanie. Ale v jadre svedomia musím byť Ja Sám, láska ku Mne a ku všetkým ľuďom, a z toho láska k čistej Pravde, inak by čisto morálne nasledovanie bolo duchovne mŕtve. – Rozumieš tomu?“ 68,19

Hovorí veliteľ: „To je nejasné! Ak je to ale tak, čo si mám potom počať so všetkými mojimi peknými bohmi? Moji predkovia v nich verili – je teda správne zostať verný viere mojich predkov alebo mám začať veriť v Boha Židov?“68,20

69 – O ničotnosti bohov. O podstate a hodnote Pravdy a ceste k nej. Tajomstvo lásky. Kľúč a sídlo Pravdy.

Hovorím Ja: „Drahý priateľ, na všetkých tvojich predkoch nezáleží a ešte menej na bohoch, ktorých uctievali – lebo tvoji predkovia sú už dávno mŕtvi a tvoji bohovia nikdy neexistovali mimo fantázie poetických ľudí. Za ich menami a obrazmi nikdy neexistovala ozajstná skutočnosť. Keď sa preto zbavíš najprázdnejšej viery vo svojich bohov, na tom skutočne nič nie je, lebo tvoju dušu dokážu posilniť rovnako málo ako namaľované jedlo nasýti tvoje telo! Na tom všetkom, ako bolo povedané, nijako nezáleží; všetko ale záleží od čistej Pravdy a Života v nej, cez ňu a s ňou.69,1

Lebo ak žiješ zo lži, potom ani tvoj život nie je nič iné ako lož, a nikdy nemôže dosiahnuť žiadnu realitu; ak ale tvoj život, vychádzajúc z Pravdy, je sám v sebe Pravdou, potom čokoľvek, čo tvoj život čerpá, je tiež vždy ozajstné a skutočné. Nikto ale nedokáže zo lži uvidieť a rozpoznať Pravdu, lebo lži je všetko lož. Len ten, kto sa znovuzrodí z Ducha Pravdy a sám v sebe sa stane Pravdou, áno, plnou Pravdou, pre toho dokonca aj lož bude Pravdou!69,2

Lebo ten, kto dokáže rozpoznať lož ako lož, ten je sám vo všetkom Pravdou, lebo lož ihneď spoznáva takú, aká je – a to je tiež pravda! Chápeš to?“ 69,3

Hovorí veliteľ: „Priateľu! Hovoríš správne a je v tebe hlboká múdrosť! Ale táto veľká úžasná Pravda – kde je a čo to je? Sú teda veci pravdivé tak, ako ich vidíme, alebo azda oko černocha vidí niečo iné ako my? Jednému chutí nejaké ovocie sladko a príjemne, inému zase rovnaké ovocie horko a odporne! Rôzne ľudské kmene tiež hovoria rôznymi jazykmi, ktorý z nich je ale pravdivý a dobrý?! V konkrétnych veciach, pre každého jednotlivca samostatne, môže byť veľa vecí pravdivých, no nejaká všeobecná všeobsiahla pravda nemôže, podľa môjho názoru, nikdy existovať – a ak existuje, tak mi ukáž kde a čo to je, a z čoho pozostáva!“69,4

Hovorím Ja: „Priateľ môj, pozri, presne v tom spočíva ten starý, tebe známy gordický uzol, ktorý okrem známeho hrdinu z Macedónska nedokázal nikto uvoľniť.69,5

Čo vidíš a cítiš pomocou prostriedkov tela, to je rovné telu a jeho prostriedkom, a rovnako ako ony, je to nestále a pominuteľné. Keď je ale niečo nestále a pominuteľné, ako by ti to mohlo poskytnúť substanciu pre večne nemennú a večne trvajúcu Pravdu?!69,6

Iba Jedno je v človeku, a toto veľké a posvätné Jedno je Láska, ktorá je pravým ohňom z Boha a prebýva v srdci. A nikde inde, len v tejto Láske je Pravda, lebo Láska samotná je prapodstatou všetkej Pravdy v Bohu, a z Boha v každom človeku!69,7

Ak chceš veci, rovnako ako seba samého, vidieť a poznávať v plnej Pravde, musíš na ne taktiež nahliadať a poznávať ich z tejto jedinej pravej prapodstaty svojho bytia – všetko ostatné je klam; a hlava každého človeka a to, čo je v hlave, patrí do oblasti tebe známeho gordického uzla, ktorý premýšľaním nikto nedokáže uvoľniť.69,8

Iba násilným rezom môže človek duchom lásky vo svojom vlastnom srdci rozseknúť tento uzol a následne začať svojím srdcom myslieť, vidieť a poznávať, a až na tejto novej dráhe dospeje k Pravde o svojom, ako aj akomkoľvek inom bytí a živote.69,9

Tvoja hlava ti môže vytvoriť nespočetné množstvo bohov – čím ale sú? Hovorím ti, že ničím iným ako márnymi, neživými výtvormi vyprodukovanými mozgom s jeho vratkým mechanizmom; v srdci ale nájdeš len jedného Boha a ten je pravý, lebo Láska, v ktorej si našiel jediného pravého Boha, je sama Pravdou.69,10

Pravdu je teda možné hľadať a nachádzať jedine v Pravde; hlava ale urobila dosť, ak ti k Pravde poskytla kľúč. Kľúčom k Pravde ale môže byť všetko, čo ťa nabáda a ťahá k Láske; preto nasleduj túto príťažlivosť a toto napomínanie a vojdi do lásky svojho srdca, a nájdeš Pravdu, ktorá ťa oslobodí od každého klamu.69,11

70 – Hnev je súd. Kde chýba láska, tam nie je ani pravda. Všeobecná Pravda nekonečnosti. Poznámky k osobnému bytiu na druhom svete.

(Pán:) „Jeden príklad by ti mal túto záležitosť ešte lepšie osvetliť. 70,1

Povedzme, že máš podriadených, ktorí sa previnili proti tvojim zákonom a majú byť zato potrestaní. Isteže, ty konáš predpísané vyšetrovanie a pomocou všelijakých šikovných otázok sa z nich snažíš dostať ich vlastné priznanie; ale oni zo svojich hláv práve tak šikovne všetko popierajú – rovnako šikovne a prefíkane, ako sa ich ty zo svojej hlavy vypytuješ. Týmto spôsobom jedna lož strieda druhú a dopracuješ sa s nimi akurát k tomu, že ich nakoniec musíš potrestať bez ich priznania, len na základe svedectva častokrát zaujatých, nepriateľských svedkov, v ktorých taktiež nie je žiadna Pravda, a môžeš pritom vždy predpokladať, že z desiatich obdrží spravodlivý rozsudok sotva jeden, a vinných aj nevinných čaká rovnaký osud! 70,2

Postav sa raz ale pred svojich úbohých bratov, ktorí sa voči tebe previnili, nie ako sudca, ale ako človek plný lásky a prebuď ich, aby ti vo svojich srdciach lásku opätovali, a títo hriešnici s ľútosťou a mnohými slzami verne a pravdivo priznajú ako, kedy a čím sa voči tebe previnili! Potom ale odpadá aj trest! Lebo každý trest sám o sebe nie je Pravdou, ale jej protikladom, pretože nepochádza z lásky, ale z hnevu zákona a zákonodarcov. No hnev samotný je súdom, a v súde niet lásky. Kde však chýba láska, tam nie je ani pravda.70,3

Preto sa drž čistej lásky, konaj v jej pravde a sile, a budeš potom tiež všade nachádzať pravdu a bude ti veľmi jasné, že skutočne existuje všeobecná Pravda, ktorá nepreniká len touto Zemou, ale aj celou nekonečnosťou!70,4

Keby si s ľuďmi jednal takto, potom by si Ma úplne platne morálne nasledoval a takýmto nasledovaním si vydobyl večný život. Ak ale zostaneš taký, aký si teraz, za hrobom ti zostane už len noc a prázdne, klamlivé bytie, ktoré je smrťou ducha Lásky a Pravdy!70,5

Lebo vedz, že tento pozemský život trvá len veľmi krátko; po ňom prichádza večnosť bez konca! Ako spadneš, tak zostaneš ležať, pokiaľ sa v tebe nestala živou skutočná Pravda!70,6

Teraz vieš všetko, čo ti nateraz treba vedieť. Ak chceš viac, zájdi občas za veľkňazom Jonaelom do Sychar; on ti porozpráva, čo sa odo Mňa naučil, čo pri Mne videl a zažil! Konaj podľa toho, aby si sa stal blaženým!“ 70,7

Hovorí veliteľ, úplne predchnutý Pravdou Mojej reči: „Priateľu, z tvojej reči som pochopil, že si najmúdrejší z múdrych tejto Zeme, a ja preto aj urobím všetko, čo si mi poradil! Teraz by som sa ale chcel od teba samotného dozvedieť, kto vlastne si! Lebo pozri sa; odhliadnuc od toho, že som od mladíkov, ktorí ťa sprevádzajú, utrpel úplnú a najhanebnejšiu porážku – ktorú si nedokážem vysvetliť inak, iba že nutne predpokladám, že títo mladíci sú géniovia z nebies, a preto ma dokázali zázračným spôsobom donútiť k úteku – len vďaka tvojej ohromnej múdrosti teraz poznávam, že ty zjavne musíš byť viac ako len obyčajný človek! Určite si už mnohým svojím učeníkom povedal a ukázal, kto si, a vidíš, že ja sám sa veľmi zamýšľam stať sa tvojím učeníkom aspoň v duchu! Povedz preto aj mne, za koho ťa mám považovať! Kto, čo a odkiaľ si, vo svojej podstate?“70,8

Hovorím Ja: „Po prvé, som ti to v podstate už povedal a to tak, aby si to dokázal ľahko pochopiť, ak o tom správne porozmýšľaš, a po druhé som ťa ohľadom toho práve odkázal na Jonaela. Ak pôjdeš za ním, dozvieš sa tam všetko, čo ti teraz ešte chýba. Teraz nás už ale ďalej nezdržiavaj, lebo deň sa začína chýliť ku koncu a Ja musím dnes toho ešte veľa urobiť!“ 70,9

Hovorí veliteľ: „Tak mi dovoľ, aby som ťa sprevádzal do mesta!“ 70,10

Hovorím Ja: „Cesta je voľná, a ak Ma teda chceš s dobrým úmyslom doprevádzať, urob to! Ale ak v tebe existuje ešte nejaký tajný pekelný dôvod, potom zostaň doma, lebo také doprevádzanie ti potom žiadne požehnanie neprinesie! Moju moc si už zakúsil.“70,11

Hovorí veliteľ: „To nech je ďaleko odo mňa, hoci v týchto kritických časoch by som nato aj mal dôvod, keďže sa čoraz viac približuje ten mýtický čas, v ktorom Židia očakávajú mocného záchrancu spod nadvlády Ríma a človek tu a tam počuje, ako si Židia šepkajú, že taký záchranca sa už nachádza na Zemi! Ľahko by som si teda mohol pomyslieť, že práve ty si ten záchranca – áno, vlastne som si to už potajomky aj pomyslel. Nech je to ale akokoľvek, uznávam ťa ako najmúdrejšieho z múdrych, a preto ťa milujem ako skutočného priateľa ľudí; a takéto moje myšlienky mi nikdy nesmú brániť nasledovať ťa pre Pravdu – teraz osobne do Sychar a duchovne počas celého môjho života, hoci dobre viem, že ako Riman si tým žiaden víťazný oblúk nevyslúžim! Teraz som sa ti úplne odhalil, a tak sa ťa znovu pýtam, či ťa smiem doprevádzať. Ak povieš áno, pôjdem s tebou; ak ale povieš nie, zostanem tu!“ 70,12

Hovorím Ja: „No tak Ma teda sprevádzaj so všetkými, ktorí ti stoja po boku, aby si mal pri sebe platných svedkov!“70,13

71 – Pán vylieči veliteľovu ženu. Pán svedčí o Otcovi. Jadro učenia.

Po tejto odpovedi sa veliteľa opýtam, či v tomto meste nie sú žiadni chorí. A veliteľ povie: „Priateľu, ak sa vyznáš aj v liečení, uzdrav moju ženu! Lebo už celý jeden rok trpí nejakým tajomným ochorením, ktoré nepozná žiaden lekár. Možno by hĺbka tvojej múdrosti dokázala rozpoznať tú chorobu a pomôcť žene dostať sa z nej!?“71,1

Hovorím Ja: „Vravím ti: tvoja žena je zdravá! Pošli po ňu!“71,2

Veliteľ tam hneď vyšle služobníka; tomuto vyjde veliteľova žena naproti – už ho čaká vo dverách úplne veselá a zdravá – a hneď sa s ním vyberie za veliteľom. Ten je ale nadovšetko užasnutý a hovorí Mi: „Priateľu! Ty si Boh!“71,3

Hovorím Ja: „Vy ľudia ste predsa všetci rovnakí! Kým neuvidíte znamenia, neveríte. Ale napriek tomu ste blažení, ak uveríte aspoň kvôli znameniam; ak ale niekto neuverí ani kvôli znameniam, ktoré robím, ten prepadol smrti. 71,4

Ale v budúcnosti budú blažení len tí ľudia, ktorí uveria nie kvôli znameniam, ale čisto kvôli Pravde Mojich Slov, a budú podľa nich žiť! Až vtedy nájdu títo v sebe pravý živý zázrak, ktorý sa nazýva večný život a ten im už potom nikto nebude môcť vziať.71,5

Teraz sa tešíš, že som tvoju ženu uzdravil čisto Vôľou Môjho srdca, a sám seba sa neustále pýtaš: „Ako je to možné?“ Ja ti ale hovorím: Ak by človek žil podľa vnútornej čistej Pravdy a sám vošiel do takejto Pravdy, a nemal už vo svojej Pravde žiadnu pochybnosť, mohol by horám obklopujúcim túto oblasť povedať: ,Zdvihni sa, a vrhni sa do mora!‘ – a hora by sa zdvihla a vrhla by sa do mora!71,6

Keďže ale v tebe, rovnako ako v mnohých iných, Pravda neprebýva, nielenže nedokážete konať také skutky, ale si navyše musíte aj veľmi lámať hlavu nad tým, že Ja, ktorý mám takú Pravdu v sebe vo všetkej plnosti, činím pred vašimi očami skutky, ktoré je možné činiť jedine mocou vnútornej živej Pravdy!71,7

Až v takejto Pravde sa viera, ktorá je v ľudskom duchu pravou rukou, stane živou a činuschopnou; a rameno ducha dosiahne ďaleko a koná veľké veci! 71,8

Ak ste v sebe cez takúto Pravdu dostatočne posilnili ramená svojho ducha, budete konať tak, ako som pred vami teraz konal Ja, a navyše jasne uvidíte, o koľko je to ľahšie, ako rukami tela zdvihnúť zo zeme kameň a hodiť ho pár krokov pred seba!71,9

Žite preto podľa tohto Môjho učenia! Buďte vykonávatelia, nie iba leniví poslucháči a obdivovatelia Mojich slov, učenia a skutkov, a aj vy sami tak prídete k tomu, čo teraz u Mňa tak veľmi obdivujete!71,10

Ja vám toto ale neodhaľujem zo Seba Samého, ale z Toho, ktorý Ma to pred svetom naučil. A je to On, o kom hovoríte, že je to váš Otec – vy ho ale nepoznáte, a ani ste ho nikdy nepoznali! Ale Ten, o kom hovoríte, že je vaším Otcom, je tým, od koho sú všetky veci: anjeli, Slnko, Mesiac, hviezdy a táto Zem so všetkým, čo je v nej a na nej!71,11

Ale ako tento Otec učil pred celým svetom Mňa, tak učím teraz Ja vás, aby sa Otec, ktorý teraz vo Mne žije, zabýval aj vo vás a vo vás, rovnako ako vo Mne, mohol dosvedčiť pravečnú čistú Pravdu z večného Prazákladu, ktorý sa nazýva a je Láskou v Bohu, ktorá je ale vlastným bytím Boha Samotného. 71,12

Preto sa nenechajte tak veľmi unášať znameniami, ktoré činím pred vašimi očami, aby ste nedospeli k mŕtvej, v súde ukotvenej viere, ktorá je k ničomu, ale žite a konajte podľa toho, čo vás učím, tak aj vy sami dospejete k tomu, čo na Mne teraz tak veľmi obdivujete; lebo vy všetci ste povolaní stať sa práve tak dokonalými, ako je dokonalý Otec na nebesiach! Teraz viete všetko; konajte podľa toho a sami v sebe sa presvedčíte, či som vám hovoril pravdu alebo nie! Skúšajte teda Moje učenie skutkom, ale s plným nasadením, veľmi vzdialeným od akejkoľvek vlažnosti, a až potom zistíte, či je toto učenie od človeka alebo od Boha!“71,13

Po tomto dôležitom poučení hovorí veliteľ: „Teraz vo mne začína svitať! V tom všetkom síce spočíva nezmerne hlboká múdrosť, ktorá je nám, obyčajným ľuďom, v prvom momente ťažko pochopiteľná; na tom ale veľmi nezáleží. Lebo ak môže človek dospieť k správnemu vhľadu až konaním, zanechávam teraz všetkého ďalšieho hĺbania a potom, ako ma Jonael uvedie do celého učenia, pristúpim hneď s plnou vážnosťou k činu. A pri tomto predsavzatí to zostane!“71,14

Hovorím Ja: „Tak je to dobre, priateľ Môj; ak však týmto spôsobom dospeješ k svetlu, nechaj potom toto svoje svetlo svietiť aj svojim bratom, a tým si v nebi pripravíš odmenu! – Teraz sa ale poberieme do Sychar, lebo aj tam mám ešte niečo vybaviť. Tak teda poďme!“71,15

72 – Cesta do Sychar. Významné predpovede o budúcnosti. O konci sveta a všeobecnom súde. O veľkom súžení. Zasľúbenie anjelov pozaunami pred opätovným príchodom Krista. Zem ako raj. Satanova posledná skúška. O utrpení a vzkriesení Pána.

Teraz sa vydáme na cestu, a veliteľ so svojou vyliečenou ženou a svojimi dvoma poprednými dôstojníkmi Ma doprevádzajú. Veliteľ a jeho žena si však k sebe zoberú Jonaela, rozprávajú sa s ním a pýtajú sa ho na rôzne veci zo židovského náboženstva a čo z toho sa vzťahuje na Mňa; a v prvej dedinke vyliečený ochrnutý sa do tohto rozhovoru významne zapája. Ja ale kráčam so siedmymi Jonaelovými dcérami a jeho ženou. Tie sa Ma tiež na všeličo pýtajú, čo v blízkej budúcnosti čaká svet, Jeruzalem a Rím. A Ja im podám vhodnú odpoveď a ukážem im, ako bude v blízkej dobe súdené tajné knieža sveta a krátko nato všetci jeho prívrženci. Súčasne im ukážem aj koniec sveta a všeobecný súd podobný tomu za čias Noeho a oni sa Ma, veľmi užasnuté, pýtajú, kedy a ako k tomu dôjde.72,1

Ja im však poviem: „Moje drahé dcéry! Tak ako to bolo za čias Noeho, tak to bude aj teraz! Lásky ubudne a úplne vychladne, viera v čisté učenie života, z nebies ľuďom zjaveného, a poznanie Boha sa zmení na najtemnejšiu mŕtvu poveru plnú lži a klamu; a držitelia moci budú opäť ľudí používať ako zvieratá a nechajú ich úplne chladnokrvne a bez akéhokoľvek svedomia masakrovať, pokiaľ sa títo nebudú chcieť bez odporu podriadiť vôli jagavej moci! Mocní budú chudobných trápiť všemožným útlakom a každého jedného slobodnejšieho ducha budú všetkými prostriedkami prenasledovať a utláčať, a tým príde medzi ľudí súženie, akého na Zemi ešte nikdy nebolo! Ale dni budú potom skrátené kvôli tým mnohým vyvoleným, ktorí sa budú nachádzať medzi chudobnými; lebo ak by k tomu nedošlo, mohli by zahynúť dokonca aj vyvolení!72,2

No do tej doby uplynie odteraz tisíc a ešte ďalších necelých tisíc rokov! Ale potom pošlem medzi tých chudobných ľudí týchto istých anjelov, ktorých tu vidíte, s veľkými hlásnymi pozaunami. Títo duchovne mŕtvych ľudí Zeme takpovediac vzkriesia z hrobov ich noci; a ako ohnivý stĺp valiaci sa z jedného konca sveta na druhý, dopadnú tieto mnohé milióny prebudených na všetky svetové mocnosti a nikto im už nebude schopný odolávať! 72,3

Odvtedy sa Zem opäť stane rajom a Ja budem navždy viesť Moje deti pravými cestami.72,4

Ale tisíc rokov potom bude knieža noci na veľmi krátky čas siedmych rokov, pár mesiacov a dní kvôli sebe samému oslobodený, buď pre svoj úplný pád alebo kvôli možnému návratu.72,5

V prvom prípade bude Zem vo svojej vnútornej časti premenená na večné väzenie; ale vonkajšia zostane rajom. No v druhom prípade by sa Zem zmenila na nebesá a smrť tela a duše by zmizla naveky. – Stane sa to? A ak áno, ako? – To zatiaľ nesmie vedieť ani prvý anjel nebies; len sám Otec to vie. Čo som vám ale teraz odhalil, to nehovorte nikomu, až kým sa po pár pozemských rokoch nedozviete, že som bol vyzdvihnutý zo Zeme!“ 72,6

Vtedy sa ale dcéry pýtajú, v čom bude spočívať to vyzdvihnutie. 72,7

Ja im však poviem: „Keď sa o tom dopočujete, vaše srdcia budú veľmi smutné! Potom sa ale utešte tým, že po troch dňoch budem opäť medzi vami a Sám vám prinesiem veľké potvrdenie Novej Zmluvy a kľúče k Môjmu večnému Kráľovstvu. Dajte si ale pozor, aby som vás potom našiel také čisté ako ste teraz, inak sa nebudete môcť stať naveky Mojimi nevestami!“ – Nato Mi dcéry spolu so svojou matkou prisľúbia, že budú všetko, čo som im prikázal a poradil, čo najpresnejšie dodržiavať.72,8

73 – Pán so Svojimi u Irhael.

No medzičasom aj dôjdeme do mesta a to do domu Irhael a teraz už aj lekára Jorama. Jairuth, veliteľ so svojou ženou, rovnako ako aj obaja dôstojníci sa nevedia dosť vynadiviť nad jeho novou krásou, a vyliečený ochrnutý sa tiež nadmieru čuduje a nakoniec nahlas povie: „Tak toto je možné len Bohu! Ako chlapec som často zvykol nezbedne chytať jašterice medzi väčšinou rozpadnutými múrmi tohto zámku alebo domu, ktorý dal Jakob postaviť pre svojho syna Jozefa; a teraz tu stojí taký dokonalý, že za Jakoba určite nebol dokonalejšie postavený. Ó, to žiadna ľudská moc nezvládne za noc! Teraz už viem, na čom som, a tiež viem, čo budem robiť! Moje meno je Ján; pamätajte si toto meno!“73,1

(Je to rovnaký Ján, ktorému sa neskôr Moji apoštoli, keď som ich v druhom roku vyslal vyučovať ľud, vyhrážali, lebo aj on, bez výslovného príkazu odo Mňa, v Mojom mene liečil ľudí a vyháňal zlých duchov.[36]) 73,2

Hovorí Jonael: „Priateľu, tvoja vôľa, tvoj úmysel a tvoje slová sú dobré, ale chýba ti ešte jedno a to čisté poznanie Božej vôle! Príď preto na druhý deň ku mne alebo zostaň hneď tu a ja ťa bližšie zoznámim s Vôľou Pána Boha! Až potom môžeš začať po poriadku uskutočňovať všetko, čo dobré zamýšľaš.“ 73,3

Hovorí vyliečený: „Nech ťa k tomu Pán Boh osvieti! Urobím tak, ako mi radíš; lebo vidím, že si pravým priateľom tohto veľkého proroka a budeš mať preto od Neho aj pravé Svetlo. Tento prorok je ale nad všetkými a myslím si, že je to práve On, o kom Dávid spieval a prorokoval:73,4

,Pánova je zem i všetko, čo je v nej, pôda zemská aj tí, čo bývajú na nej; veď On Sám položil jej základy na moriach a upevnil na vodách. Kto smie vystúpiť na vrch Pánov, kto smie stáť na jeho mieste posvätnom? Ten, čo má ruky nevinné a srdce čisté, čo nedvíha svoju dušu k márnosti a neprisahá falošne; ten prijme požehnanie od Pána a odmenu od Boha, svojho Spasiteľa. To je pokolenie tých, čo sa na Neho pýtajú, čo hľadajú tvár Boha Jakobovho. 73,5

Otvorte dvere dokorán a brány sveta zdvihnite vysoko, lebo má vstúpiť kráľ slávy. Kto je ten kráľ slávy? Pán silný a mocný, Pán mocný v boji. Otvorte dvere dokorán a brány sveta zdvihnite vysoko, lebo má vstúpiť kráľ slávy. Kto je ten kráľ slávy? Pán Sabaot, On je kráľom slávy.[37]‘ 73,6

A ja, Ján, ktorý som bol Ním vyliečený, tu otvorene svedčím, že On osobne je ten kráľ slávy, o ktorom Dávid spieval a prorokoval! Jemu preto všetka sláva naveky!“73,7

Hovorí Jonael: „Priateľu, už teraz stojíš na pravej pôde! Ale, len tak medzi nami, teraz ešte nie je čas, aby sme takto otvárali svoje ústa. Ale keď On, ako to Sám určil, odtiaľto odíde – možno do Galiley – až potom bude treba začať vyučovať ľud; a keď k nám zakrátko opäť príde, nájde potom naše dvere dokorán otvorené na Svoj príchod a brány sveta príslušne vysoko vyzdvihnuté, to značí, že naše srdcia musia byť k Jeho prijatiu doširoka otvorené a naša láska k nemu vyzdvihnutá nad hviezdy; lebo naše srdcia sú dverami, ktoré je treba dokorán otvoriť, a čistá láska k nemu bránou, ktorá má byť nadovšetko vyzdvihnutá!“73,8

Tu vstúpim medzi nich dvoch, položím im ruky na plecia a poviem: „Tak je to správne, Moji drahí priatelia! Kedykoľvek sa zídete v Mojom mene, tam budem Ja, ak aj nie viditeľný, tak všemocne vás posilňujúc, medzi vami! – Teraz ale počujem ruch v uliciach mesta, preto sa všetci správajte pokojne! Pozrieme sa, akým duchom sú predchnuté a vedené tieto duše!“73,9

Jairuth hneď podíde ku Mne a hovorí: „Pane, to je zlý hluk a neveští nič dobré! Ak si to želáš, dám sem okamžite poslať dve légie a hneď bude zjednaný pokoj!“73,10

Hovorím Ja: „Nechaj to tak! Ak by to bolo nutné, mám tu pravú stráž hneď poruke; len ty sám by si sa mohol trochu ukryť v dome, aby ťa nikto nevidel a nespoznal. Lebo v tomto meste medzi svetskými ľuďmi teraz nebývajú žiadni dobrí duchovia, a neskôr by ti na tvojom majetku mohli spôsobiť veľké škody!“73,11

Hovorí Jairuth: „Mám predsa ešte tých dvoch mladíkov; tí už môj majetok ochránia!“73,12

Hovorím Ja: „Aj keď je to tak, nechaj to celé plávať; lebo ak by som aj potreboval ľudskú pomoc, požiadal by som o ňu veliteľa, ktorý je tu tiež! Ja však takú pomoc nepotrebujem, preto buď pokojný a nechaj celú vec tak!“ S tým sa Jairuth uspokojí a odoberie sa do Irhaelinho domu.73,13

74 – Drzí onemení, ich priatelia-klamári a ich výhražný postoj. Joramova prísnosť a zápal učeníkov voči klamárom. Pánovo pokarhanie a návod k správaniu sa voči zlovôli ľudí.

Hneď nato k nám pristúpi dosť veľký dav ozbrojený palicami a medzi nimi je tých desať nemých, ktorí boli v prvú noc lekárom učinení nemými kvôli svojmu hanobeniu a dav sa výhražne dožaduje, aby bol ich jazyk opäť rozviazaný!74,1

Joram, lekár, však hneď predstúpi pred nich a pevným, mužným hlasom hovorí: „Ó, vy deti zla! Je toto nový spôsob, ako prichádzať k Bohu a prosiť ho o milosť?“74,2

Tu dav trochu ustúpi a kričí: „Kto je tu Boh a kto to je?! Považuješ nakoniec za Boha seba samého, či toho čarodejníka z Galiley, ty nafúkaný rúhač?!“74,3

Hovorí Joram ešte tvrdšie: „Kto je vám ,čarodejník z Galiley‘, vy mizerná banda?!“ Dav vykrikuje: „Ten tesár z Nazaretu zvaný Ježiš je to – dobre poznáme jeho, aj jeho matku, ktorá je tu teraz tiež, a jeho bratov a sestry, ktorí sú taktiež tu! Poznali sme aj jeho otca, ktorí pred pár rokmi umrel – a ako sme počuli, tak od žiaľu, lebo jeho žena a deti ho nechceli nasledovať a zrádzali ho na každom kroku!“74,4

Tu sa Joram úplne rozčúli nad takým najhanebnejším nactiutŕhaním. Náhlivo ku Mne pristúpi, aj Jakob a Ján ku Mne prikročia a hovoria spolu s Joramom: „Pane, Pane, Pane! Rýchlo nechaj na týchto chlapov dopadnúť oheň z nebies, aby ich strávil! To už predsa volá do nebies, aké najnehoráznejšie lži sa pred nami odvážia vysloviť!“74,5

Hovorím Ja: „Ej, vy deti hromu, nechajte ich klamať! Existuje nejaký oheň, ktorý páli viac ako oheň lži?! Urobte im zato niečo dobré a budú odtiaľto utekať so žeravými uhlíkmi na hlavách! – Pamätajte si to! Nikdy neoplácajte krivdu krivdou a zlo zlom!“ Po tomto sa ti traja spamätajú, a Joram sa pýta, čo má teda s týmito bezbožníkmi robiť.74,6

Ja poviem: „Učiň im, v Mojom mene, čo žiadajú, a vyzvi ich, aby odišli!“ Nato Joram prehovorí k davu: „V mene Pána! Nech hovorí každý, kto je medzi vami nemý, a choďte si svojou cestou domov a vzdajte Bohu úctu!“ 74,7

Po týchto Joramových slovách sa všetkým, ktorí boli nemí, rozviažu jazyky; ale Bohu úctu nevzdali, okrem jedného, ktorý ostatných aspoň napomenul. Nato mu títo povedali: „Ty tupec, bol to vari Jehova, kto nás učinil nemými?! Čarodejník nám spôsobil túto škodu, a my máme zato vzdávať úctu pohanskému čarodejníckemu bohovi?! Ak by sme to urobili, čo by sme mohli očakávať od všemocného Boha Abraháma, Izáka a Jakoba?!“ Tak odišiel preč aj ten jeden, o čosi lepší, s ostatnými deviatimi, a neodvážil sa vzdať Mi patričnú úctu.74,8

Joram a všetci Moji sa kvôli tomu hnevali, a Šimon Peter ku Mne prikročil tiež plný hnevu a povedal: „Pane, ako to Tebe vyhovuje, tak je to dobré; ale keby som mal len iskru Tvojej duchovnej sily a moci, vedel by som, ako naložiť s týmito tupými a zlými rúhačmi voči Tvojmu, mne tak presvätému menu!“74,9

Hovorím Ja: „Šimon Peter, či si už zabudol na Moje učenie, ktoré som dal na hore? Čo dobré tým dosiahneš, ak budeš oplácať zlo zlom?! Keď varíš nejaké jedlo, ktoré je samo o sebe nechutné, budeš konať múdro, ak do toho jedla – ktoré je samo nechutné a ani tebe nechutí – namiesto toho, aby si ho dochutil dobrou soľou, mliekom a medom, doleješ žlč a šťavu z aloe?! Ak k jedlu, ktoré je už aj tak dobré, pridáš ešte niečo lepšie, určite ťa nikto neoznačí za hlupáka; ak ale zlé jedlo pokazíš ešte horšími prísadami viac, ako je vo svojej podstate, povedz, kde sa nájde rozumný človek, ktorý by ti hneď nepovedal: ,Pozrite sa, čo to ten hlupák stvára?!‘74,10

Pozri sa, takisto a ešte viac to platí u ľudí! Ak zlo oplácaš ďalším zlom, spýtaj sa sám seba, či sa tým ich zlo vylepší? Ak ale oplatíš tebe spôsobené zlo dobrom, zmierniš tým zlo v tvojom bratovi a nakoniec z neho urobíš dobrého brata!74,11

Keď má pán sluhu, ktorému dôveruje s mnohými vecami, no sluha, keďže dobre pozná pánovu dobrotu, sa proti svojmu pánovi previní a zaslúži si tak trest – ak si pán zavolá toho sluhu a pokarhá ho za jeho nevernosť a sluha sa kvôli tomu nahnevá a hanebne odvráva svojmu pánovi, bude kvôli tomu pán k sluhovi lepší a miernejší? Nie, hovorím Ja; až vtedy sa pán na neverného sluhu poriadne nahnevá, dá ho spútať a uvrhnúť do väzenia!74,12

Ak ale sluha vidí, že pán mu jeho nevernosť ide tvrdo oplatiť, a padne pred ním na kolená, kajúcne prizná svoju vinu a plný miernosti a lásky ho poprosí o odpustenie svojej viny, naloží pán so sluhom tak ako v predchádzajúcom prípade?! Nie, hovorím Ja! Takou kajúcnou miernosťou sluhu sa aj pán stane miernym a povoľným, a nielenže svojmu sluhovi všetko opustí, ale mu navyše učiní aj dobré.74,13

Preto nikdy neoplácajte zlo zlom, ak sa všetci chcete stať dobrými! Ak však budete súdiť a trestať tých, ktorí sa proti vám previnili, budete nakoniec všetci zlí a v nikom už nebude viac pravej lásky, ani ničoho dobrého! 74,14

Mocní si prisvoja právo trestať tých, ktorí sa previnia voči ich zákonom; hriešnici budú ale horieť túžbou po pomste a budú sa snažiť mocných zničiť. Otázka: Čo dobré z toho nakoniec vzíde?!74,15

Preto nesúďte a nezatracujte nikoho, aby ste sami neboli súdení a zatracovaní! Pochopili ste všetci toto nadovšetko dôležité učenie, bez ktorého nemôže Moje Kráľovstvo nikdy vo vás zaujať svoje miesto?“ 74,16

75 – O tienistej stránke dobrého. Príklad zo zoologických záhrad. Nová cesta k slobode Božích detí. O zaobchádzaní s kriminálnikmi. Podobenstvo o levovi. O poslaní apoštolov.

Hovorí Šimon Peter: „Áno, Pane, v podstate sme to dobre pochopili; no táto vec má predsa len svoju tienistú stránku. Mám zato, že ak v súlade s Tvojím učením zrušíme všetky tresty za zločiny, zanedlho sa zločinci rozmnožia viac ako tráva na Zemi a piesok v mori. Kde je daný nejaký zákon, musí byť doplnený príslušným trestom, inak to nie je žiaden zákon. – Alebo môže zákon existovať aj bez postihu?“75,1

Hovorím Ja: „Môj milý, posudzuješ to ako slepý farby svetla! Choď sa pozrieť na zoologické záhrady bohatých – uvidíš tam rôzne druhy divých zverov ako tigre, levy, pantery, hyeny, vlky a medvede. Keby takéto beštie neboli zavreté v pevných klietkach, kto by si bol v ich blízkosti istý svojím telesným životom?! Aká by to bola ale hlúposť, držať v klietkach aj nežné jahňatá a holubice!75,2

Peklo, pravdaže, vyžaduje tie najprísnejšie zákony spojené s tými najbolestivejšími postihmi; ale Moje Kráľovstvo, ktoré je nebom, nepotrebuje ani zákony a ešte menej nejaké postihy! 75,3

Ja som ale neprišiel nato, aby som vás tvrdou prísnosťou zákonov pripravoval na peklo, ale láskou, miernosťou a pravdou vás vychovával pre nebo. Keď vás teraz Mojím novým učením z nebies oslobodzujem od zákona a ukazujem vám nové cesty srdca k pravému, večnému a najslobodnejšiemu životu, prečo chcete stále žiť v odsúdení a prekliatí zákonov, a nepomyslíte na to, že je lepšie v slobodnej láske telesne tisíckrát zomrieť, ako jeden deň kráčať v smrti zákona?!75,4

Rozumie sa samo sebou, že zlodejov, lupičov a vrahov treba pochytať a uväzniť, lebo títo sa podobajú na divé, krvilačné beštie, ktoré ako obrazy pekla prebývajú v norách Zeme a dňom i nocou číhajú na lup. Poriadať takýto spravodlivý lov je dokonca aj povinnosťou anjelov v nebi. Nikto ale nemá byť zabitý – treba ich len uväzniť, aby sa umiernili a skrotli! Iba ak násilne vzdorujú, vtedy ich môžete zraniť a pri tvrdohlavom odpore aj telesne zabiť, lebo mŕtve peklo je lepšie ako peklo so životom. 75,5

Kto však u nejakého uväzneného zlodeja, lupiča alebo vraha zájde ešte ďalej, a odsúdi a usmrtí ho, na toho raz budem hľadieť s nahnevanými očami. Lebo čím prísnejšie ľudia súdia a trestajú zadržaných zločincov, o to krutejší, opatrnejší, nenápadnejší a tvrdohlavejší budú zločinci, ktorí sú zatiaľ na slobode, a keď sa v noci vlámu do domu, nielenže zoberú všetko, čo nájdu, ale tiež všetkých povraždia a zničia všetko, čo by ich mohlo prezradiť.75,6

Ale keď odstrániš prísny súd a dáš všetkým ľuďom dobrú radu, aby niekomu, kto od nich žiada spodné rúcho, dali aj plášť, zlodeji síce aj tak prídu a budú od vás chcieť toto a tamto, ale nebudú lúpiť a vraždiť!75,7

Ak však ľudia – z pravej lásky k svojim bratom a sestrám a z lásky ku Mne – nebudú hromadiť dočasné statky tejto Zeme, ale budú napodobňovať Mňa, čoskoro už nebudú žiadni zlodeji, a ešte menej lupiči a vrahovia! 75,8

Kto si však myslí, že tvrdými zákonmi a čoraz prísnejšími súdmi budú zločinci nakoniec vykorenení, ten sa veľmi mýli! Tých nemalo peklo nikdy nedostatok. Ako vám pomôže, keď zabijete jedného diabla, ak peklo pošle na jeho miesto desiatich, z ktorých každý je horší ako desať takých, ako bol ten zabitý?! Ak sa zloduch, keď príde, ocitne tvárou v tvár zase len zloduchovi, rozzúri sa a zmení sa na ozajstného Satana. Ak ale príde a nenájde nič než lásku, miernosť a trpezlivosť, potom upustí od svojej zloby a pôjde ďalej.75,9

Keď lev zbadá, ako sa k nemu blíži tiger alebo nejaký iný nepriateľ, hneď sa rozzúri, skočí na neho celou svojou silou a zabije svojho protivníka; ale slabému psíkovi dovolí, aby sa s ním hral a zostane mierny. Ak by za ním ale prišla mucha a zrovna si aj sadla na jeho silnú labu, sotva by ju poctil jediným pohľadom a nechal by ju odtiaľ bez problémov odletieť, lebo lev sa chytaním múch a mušiek nezaoberá. A každý mocný nepriateľ sa k vám bude správať takto, pokiaľ mu nebudete odporovať silou.75,10

Preto radšej žehnajte svojim nepriateľom, ako by ste ich mali chytať, súdiť a väzniť – tak nad ich hlavami zhromaždíte žeravé uhlíky a učiníte ich pre seba neškodnými!75,11

S láskou, miernosťou a trpezlivosťou prejdete všade; ak ale ľudí – ktorí sú napriek svojej slepote vašimi bratmi – budete súdiť a odsudzovať, tak budete medzi ľuďmi tejto pozemskej hrudy rozsievať namiesto požehnania evanjelia len prekliatie a rozkol.75,12

Preto musíte byť plne Mojimi učeníkmi v slove, učení aj skutku, ak sa chcete stať a byť Mojimi služobníkmi pri šírení Môjho Kráľovstva na Zemi! Ak to ale nechcete, alebo vám to pripadá priťažké, či nesprávne, urobíte všetci lepšie, ak pôjdete domov; Ja si však učeníkov dokážem vychovať aj z kameňov!“75,13

76 – Petrova dobrá reč a prosba. Pánova rada ohľadom udržiavania poriadku a pokoja v štáte. „Láskou dosiahnete všetko!“ Násilie prebúdza diablov – k zlému.

Hovorí Šimon Peter: „Pane! Kto by Ťa chcel opustiť, kto by Ti nechcel slúžiť?! Veď len Ty máš slová života, aké pred Tebou nikdy nevyšli z ľudských úst! Žiadaj od nás všetko a my to urobíme; len nikdy nežiadaj, aby sme Ťa opustili! Maj trpezlivosť s našimi veľkými slabosťami a posilni nás milosťou Otca na nebesiach, ktorý Teba posilnil tak úžasne, že teraz stojíš, učíš a pôsobíš v plnej jednote so Svojím Otcom na nebesiach! 76,1

A tak, ako si nás to učil na hore, chceme vždy v Tvojom mene prosiť Otca a hovoriť: „Otče na nebesiach! Príď Kráľovstvo Tvoje a jedine Tvoja vôľa svätá staň sa! A ako my odpúšťame tým, ktorí nám spôsobili zlo, tak aj Ty nám odpusť naše slabosti a hriechy!“76,2

Hovorím Ja: „Šimon! Vidíš, táto reč sa Mi páči viac ako tvoja predchádzajúca obhajoba zákonov a ich postihov! Aký úžitok má nejaká zem alebo ríša z mieru a poriadku dosiahnutého najtvrdším donucovaním?! Nejaký čas to bude v poriadku; ale keď sa to už priveľmi utláčaným diablom bude zdať príliš, vyskočia a s hrozným výsmechom zničia zákony i zákonodarcov. Lebo kto musí byť držaný a vedený násilím, je stále diablom; len ak sa nechá viesť láskou, miernosťou a trpezlivosťou, vtedy sa podobá anjelovi Božiemu a je hoden byť dieťaťom Najvyššieho!76,3

S láskou dosiahnete všetko, avšak násilím len prebudíte diabla z jeho spánku! Čo dobrého môže potom vzísť z toho, že na Zemi bdie diabol?! 76,4

Je preto nekonečne lepšie, aby medzi ľuďmi bdela láska a miernosť; a zostala prebudená po všetky časy – čím diablov donútia k spánku a pokoju a Zemi tak nebudú škodiť – ako s dunivým rámusom násilia prebudiť diablov, ktorí potom zničia Zem so všetkým, čo je na nej! Povedz Mi, čo môžeš a chceš voči tomu namietať!“76,5

Hovorí Šimon Peter: „Pane, tu sa nedá nič viac namietať; keďže je to všetko jasné a plne pochopiteľné! Ale koľkí z ľudí, ktorí žijú na Zemi, vedia niečo o tejto posvätnej pravde?! Pane, pozri, sú tu celé légie anjelov z nebies; vyšli ich ku všetkým ľuďom na celej Zemi a nechaj ich všetkých zvestovať túto pravdu! Keby k tomu došlo, myslím si, že by bolo svetlejšie a lepšie na hriešnej pôde tejto Zeme!“76,6

Hovorím Ja: „Myslíš si podľa toho, ako tomu rozumieš; Ja ale musím byť iného názoru! Pozri, s ľuďmi je stále tisíckrát viac anjelov, ako tu teraz vidíš, a pôsobia na vnútorné city a pocity ľudí tak, aby človek nebol vedome donucovaný, a mohol tak bez škodlivého dopadu na svoju slobodu prijať takéto myšlienky, túžby a popudy ako svoje vlastné a nasledovať ich! Čo sa ale stane?!76,7

Ľudia potajomky myslia celkom dobre, majú dobré želania a dávajú si chvályhodné predsavzatia, ale keď má dôjsť ku skutkom, vtedy sa pozrú na svet, na jeho veci a na klamlivé potreby svojho tela, a konajú potom zle a úplne sebecky!76,8

Privediem ti tisíce úplných zloduchov a opýtam sa ich, či vedia, že činia zlo – a všetci povedia, že to vedia! Keď sa ich ale opýtaš, prečo teda činia zlo, vtedy mnohí povedia: ,Lebo z toho máme pôžitok!‘, a iní povedia: ,My chceme konať dobro, ale iní činia zlo, tak to robíme takisto!‘ A ďalší povedia: ,My chceme konať dobro, ale nie sme toho schopní; lebo naša povaha ide proti tomu a my musíme nenávidieť toho, kto nás urazil!‘76,9

Pozri sa, keď dostaneš takéto druhy odpovedí, rýchlo zistíš, že ani ten najhorší zloduch nie je bez poznania dobra a pravdy, no napriek tomu činí zlo!76,10

Keď ale ľudia konajú zlo napriek svojmu vnútornému poznaniu, čo sa dá potom očakávať od vedenia, ktoré k nim prišlo zvonku?! Áno, odteraz bude poznanie dobra a pravdy z nebies dávané ľuďom aj zvonku, a kvôli tomu zabijú Mňa, vás, aj mnohých iných, ktorí ich budú učiť konať dobro, a zanechať a vyhýbať sa zlu!“76,11

Hovorí Šimon: „Pane, ak je to tak, potom nech sa radšej celý svet stane diablov! Čo iné si zaslúži taký svet ľudí, ktorý nikdy nechce poznávať a prijímať dobro?!“76,12

Hovorím Ja: „Kto rozpráva vo veľkom rozrušení, ako ty, ten je ešte ďaleko od Môjho Kráľovstva! Keď ale vystúpim nahor, potom budeš hovoriť inak! – Už je ale večer, tak poďme dovnútra do domu a posilnime tam naše unavené údy!“76,13

77 – Pán a drzí krikľúni. Veliteľove temné myšlienky ohľadom zvrhlosti ľudí. Jonaelova múdra poznámka o dôvere v Pána.

Po týchto slovách sa však mnohí, ktorí počas rozhovoru so Šimonom Petrom prišli na toto miesto, tlačia ku Mne a žiadajú odo Mňa znamenie. Hovoria: „Ak môžeš robiť znamenia pred slepými, ktorí nemajú žiadne poznanie, ani chápanie, a teda nedokážu nič posúdiť, rob ich aj pred nami! Ak sú tie znamenia pravé, potom aj my chceme v teba veriť; ak sú ale slepé a zlé, tak aj potom vieme, čo bude treba urobiť! Lebo my sa vyznáme vo všetkom!“ 77,1

Hovorím Ja: „Dobre, ak sa teda vo všetkom vyznáte, načo sú vám potom znamenia? Keď ste takí múdri, až sa tvárite, že sa vo všetkom vyznáte rovnako dobre ako Boh, potom predsa aj sami rozoznáte, či učím Pravdu alebo nie! Načo potom znamenia?! Napokon, v priebehu takmer dva a pol dňa sa tu udialo množstvo znamení toho najmimoriadnejšieho druhu, za pravosť ktorých sa tu zaručí sto právoplatných svedkov – ak vám ale nestačí toto, potom vašim zlomyseľným srdciam nebudú stačiť ani nové znamenia! Preto sa odtiaľto sami vzdiaľte, inak budete vzdialení silou!“77,2

Kričia takto vykázaní: „Kto nás vzdiali, kto nás môže a smie vzdialiť silou?! Či my nie sme pánmi tohto miesta, kde žijeme, obchodujeme, pracujeme a vládneme ako rímski občania? My môžeme určite za okamih odtiaľto dostať a vyhnať teba; ale nie že ty, galilejský prosťáčik, budeš odtiaľto vyhadzovať nás, ako sa ti zapáči! A my ti teda, z titulu našej autority, teraz prikazujeme, aby si do polnoci opustil toto mesto, lebo tvojho potulovania sa medzi nami už máme akurát dosť!“77,3

Hovorím Ja: „Ó, vy slepí hlupáci! Ako dlho ešte chcete žiť vo svojej autorite? Mňa by to stálo len jednu myšlienku, aby ste sa s celou vašou autoritou zmenili v okamihu na prach! Preto sa poberte do svojich domovov, inak vás pohltí miesto, na ktorom stojíte!“77,4

V tom okamihu im tesne pred ich nohami praskne zem a z trhliny sa vyvalí dym a oheň. Ako to tí rúhači zbadajú, začnú zavýjať: „Beda nám! Sme stratení, lebo sme zhrešili proti Eliášovi!“ S takýmto zavýjaním odtiaľ utečú, trhlina sa uzavrie a my sa v tichosti poberieme do Joramovho domu. 77,5

Keď všetci vojdeme do miestností Irhaelinho a Joramovho domu, všetko je už pripravené na večeru. Ja jedlo požehnám a všetci sa posadíme za stôl, spolu okolo tisíc ľudí. Všetci jedia, pijú a chvália vynikajúcu chuť jedla a vína, a majú radostnú a šťastnú náladu. Len veliteľ, ktorý nás zo spomínaného miesta doprevádzal so svojou vyliečenou ženou a niekoľkými dôstojníkmi, bol zamračený, a jedol a pil málo. Jonael sa posadil vedľa neho a opýtal sa ho na dôvod jeho pochmúrnej nálady.77,6

Veliteľ si zhlboka vzdychol a povedal: „Šľachetný, múdry priateľ! Ako má mať človek radostnú náladu, keď takmer celé ľudstvo považuje za tisíckrát zlé aj pre ten najnižší Tartaros [38], ak by niekde nejaký existoval?! Keď dva vyhladované vlky nájdu kosť a kvôli tomuto vlastníctvu, ktoré im môže utíšiť hlad, sa navzájom pustia do zúrivého boja, to je pochopiteľné! Lebo po prvé sú to vlci, zvieratá bez rozumu, prírodou oživené stroje, hnané ťaživou potrebou svojej prirodzenosti – túžbou nasýtiť sa; a po druhé preto, že sú takisto úplne neschopné zodpovednosti ako potok, ktorým preteká priveľa vody, a ktorý svojou veľkou a ťažkou masou vody ničí všetko, čo sa nachádza v jeho blízkosti. Tu sú ale ľudia, ktorí sami o sebe vyhlasujú, že sú im vlastné všetky stupne vzdelania a múdrosti, no pritom sú v srdci horší ako vlky, tigre, hyeny, levy a medvede! Pre seba samých požadujú všetky mysliteľné ohľady, zatiaľ čo oni svojim blížnym nechcú venovať ani najmenšiu pozornosť! – Povedz, priateľu, sú aj toto ľudia?! Zaslúžia si vôbec nejakú milosť?! Nie, hovorím, a tisíckrát nie! Len počkajte, vy drzí ľudia! Ja vám zapálim také svetlo, že vás sluch aj zrak navždy opustia!“77,7

Hovorí Jonael: „Čo s tým ale chceš robiť? Ak ich všetkých do jedného pošleš pod čepeľ, všade si narobíš nepriateľov – títo ťa prezradia v Ríme a mohol by si tam dojsť k zlej povesti a nakoniec skončíš tak, že ťa odvelia niekam do Skýtie! Prenechaj teda pomstu len Pánovi a môžeš si byť istý, že pre týchto ľudí použije na vlas presnú mieru!77,8

Prečítaj si dejiny môjho národa a tie ti do najmenšieho detailu ukážu, ako Pán po všetky časy najprísnejšie a často neúprosne trestal každý hriech ľudu, a hovorím ti: Pán nebies a Zeme je stále rovnaký a od večnosti nemenný! Je zhovievavý, plný najväčšej trpezlivosti a nikdy neponechá ľud bez učiteľa alebo znamení zhora; ale beda ľudu, keď Pánovi pretečie pohár trpezlivosti! Keď raz začne švihať svojím trestajúcim prútom, neprestane, kým všetky údy ľudu nie sú rozsekané a jeho kosti rozomleté na riedku kašu!77,9

To, čo by si tu ty chcel urobiť s veľkou námahou a nebezpečenstvom, je Pán schopný dosiahnuť najslabšou myšlienkou. Kým však Pán toleruje takýchto ľudí, ani my na nich nevztiahneme ruky.77,10

Videl si predsa, aké ľahké bolo Pánovi nechať pred tými rúhačmi rozostúpiť zem, a ako sa zo zívajúcej trhliny vyvalili dym a oheň?! Pre Neho by bolo rovnako ľahké zmeniť týchto krikľúňov na prach a popol! On sa ale uspokojil s tým, že ich len vystrašil a donútil ich k úteku.77,11

Keď to stačí Pánovi, stačí to aj nám, lebo len On sám dokáže vždy trafiť tú správnu mieru! Ale keď je Pán medzi nami zjavne dobre naladený a dáva najavo, že z nás nemnohých má predsa len nejakú radosť, prečo by sme my mali byť zachmúrení a smutní?! Buď šťastný a radostný, teš sa z Božej milosti, a všetko ostatné prenechaj úplne Jemu!“77,12

78 – Rímsky veliteľ a Jairuth o tolerancii. Veliteľove svedectvo o Ježišovi. Následky hriechu. Miernosť a trpezlivosť sú účinnejšie ako hnev.

Hovorí veliteľ: „Drahý múdry priateľ! Hovoril si dobre a úplne správne, ale čo mám na túto záležitosť vravieť ja ako cudzinec?! Ja teraz verím a som vo svojom vnútri presvedčený, že tento Ježiš z Nazaretu nie je nikto iný ako najpravejší Boh v ľudskej podobe. A to hovorím ani nie tak kvôli veľkým znameniam, ktoré činí, ale omnoho viac kvôli jeho bezhraničnej múdrosti! Lebo ten, kto chce stvoriť svet, musí byť taký múdry, ako je On v každom Svojom slove!78,1

No títo darebáci sa tu rúhavo označujú za Deti Božie, ku ktorým po všetky časy prehováral Boh – či už cez prostredníka alebo priamo – a teraz k nám Sám prichádza telesne, no oni ho urážajú ako nejakého ničomníka a ešte ho chcú aj vyhnať z mesta! Priateľu, ja som Riman, v náboženskom ponímaní pokrivený panteista, teda slepý pohan, no ja verím a za túto svoju novú vieru nasadím svoj život!78,2

Keby to boli pohania, mal by som s nimi strpenie, ale keďže sa nazývajú Božími Deťmi a Boha, ktorý je ich večným Otcom, takto hanobia, potom ako cudzinec s nimi nemôžem mať žiadne strpenie.78,3

Chceli vyhnať Pána Boha; teraz budú sami vyhnaní! Háveď a burina musia preč, aby sa na tomto poli, ktoré teraz obrobil Pán, darilo čistým plodom! Lebo ak burina zostane tu, zakrátko zadusí všetko, čo tu Sám Pán tak úžasne zasial! Povedz mi, ale úplne priamo – mám pravdu alebo nie? Čo mi musí byť viac – Pán alebo mizerná pouličná zberba?!“78,4

Hovorí Jonael: „Že máš pri takýchto názoroch úplnú pravdu, proti tomu nikto nemôže a nebude namietať – či je ale niečo také potrebné práve teraz, to je úplne iná otázka. Môže sa stať, že títo hriešnici, teraz nadovšetko vystrašení, vstúpia do seba, oľutujú svoje hriechy a úplne sa polepšia – a všetkých ich vyhnať by potom nebolo v poriadku! Lebo hriech zostáva u človeka len dovtedy trestný, kým tento zotrváva v hriechu; keď ho ale človek úplne odloží a včlení sa do Božieho poriadku, potom už hriech a zodpovedajúci trest nemajú s človekom mať čo dočinenia!78,5

Ale trestať plne polepšeného človeka kvôli tomu, že predtým raz alebo viackrát zhrešil vo svojej slepej hlúposti a slabosti, by bolo korunou nezmyselnosti, úplne nehodné pravého človeka, proti každému Božiemu poriadku a na chlp by pripomínalo konanie nejakého tupého lekára, ktorý by, potom ako sa jeho pacienti uzdravili, prišiel za nimi a povedal im: ,Teraz ste sa síce úplne uzdravili, ale tiež je vám jasné, že vaše telo a konkrétne tento a tento úd sa proti vám prehrešil, a preto, v závislosti od okolností – podľa toho, či vás trápil viac alebo menej –, musí byť teraz aj potrestaný!‘ Keď sa teraz uzdravení vo svojom tele, ktorí sa ledva zotavili, nechajú za trest všelijako trýzniť a mučiť, čo potom zostane z ich uzdravenia?! Vedz, že budú potom ešte desaťkrát viac chorí, ako boli pôvodne! Otázka: K čomu bolo potom dobré takéto nevhodne načasované potrestanie tela?! – Či nie je samotná liečba dostačujúcim potrestaním tela? K čomu je také potrestanie, z ktorého telo opätovne ochorie?! Keď je ale takéto jednanie neskutočne hlúpe už v hmote, o čo potom viac, keď sa bude uplatňovať na duchovnom človeku?!78,6

Našou povinnosťou je ľudí, ktorí zhrešili, a potom sa úplne polepšili, bratsky upozorňovať na veľké nebezpečenstvo hriechu, zároveň ich však v ich polepšenom stave podporovať a posilňovať všetkými dostupnými prostriedkami, aby už nikdy nespadli naspäť do područia hriechu; ale volať ich ako polepšených na zodpovednosť a žiadať ich potrestanie by nebolo nič iné ako zatiahnuť polepšených hriešnikov naspäť do desaťnásobne väčších a horších hriechov.78,7

Potom je tu ale na mieste otázka, či by takéto jednanie nebolo pred Bohom stokrát viac odsúdeniahodné ako všetky predošlé hriechy spáchané odsúdenými! – Verte mi, že trest, ktorý každý hriech nesie so sebou, je liekom proti duševnému zlu zvanému ,hriech‘; ak je však zlo napravené už tým podaným liekom, k čomu potom podávať ďalší liek, keď zlo už viac neexistuje?!“ Hovorí veliteľ: „Ako prevenciu proti možnému opätovnému prepuknutiu zla!“78,8

Hovorí Jonael: „Áno, áno, prevencia je úplne dobrá a nutná; musí ale byť, ako som už skôr vysvetlil, podporujúceho a posilňujúceho druhu, nie ale oslabujúceho alebo dokonca usmrcujúceho druhu! Hnev nikdy nezmierni hnev – len láska, miernosť a trpezlivosť!78,9

Ak niekto horí, treba ho poliať vodou, a nie vriacou smolou alebo azda žeravým železom! Keď si niekto zlomí nohu, treba ho odniesť a zlomenú nohu mu napraviť, zafixovať ju a uložiť dotyčného do dobrej postele, aby sa jeho zlomenina mohla vyliečiť; nebudeme ho ale biť obuškom za to, že bol taký nešikovný pri kráčaní, že spadol a zlomil si nohu.78,10

Nebolo to tak dávno, čo mi jeden vyslanec, ktorý sa vrátil zo Skýtie, kde bol tamojším ľuďom zvestovať Boha Abraháma, Izáka a Jakoba, opisoval, ako tento divoký, neustále putujúci ľud, človeka, ktorý zomrel, trestal za to, že umrel! Úplne ho vyzliekli, nahého ho priviazali ku kolu a celý deň ho bičovali; a túto procedúru použili na mŕtveho aj v prípade, ak ho zabil niekto iný. Vtedy bol totiž vinný z toho, že sa nechal premôcť a nakoniec aj zabiť! Toho, ktorý zabíjal, však pochválili, že nad tým druhým zvíťazil a uchoval si tak svoj život!78,11

Nech už vyznieva táto záležitosť akokoľvek hlúpo, úplne to pripomína nás, keď chceme niekoho, kto je kvôli hriechu – ktorý je chorobou duše – už duchovne mŕtvy, usmrtiť ešte viac ako už je!78,12

Chorý iste potrebuje lekára a vhodný liek; ale trestať ho zato, že mal to nešťastie, že ochorel, to, drahý priateľ, patrí do najhlbšej Skýtie! Myslím si, že teraz už vidíš, že je vždy lepšie Pána Života vo všetkom nasledovať ako ho hrubými, nemotornými rukami v čomkoľvek predbiehať, a skaziť tak – či už zo zlomyseľnosti, ako diabli, alebo z čistej hlúposti – Jeho veľkú božskú škôlku pre rastliny.78,13

79 – Jonael o liečení chorôb duše. Následky prílišnej prísnosti – vo veľkom i v malom. O treste smrti. Odplata zabitých. Rada ku zmiereniu s umierajúcimi nepriateľmi. Požehnanie mieru a priateľstva. Pomsta nepriateľov zo záhrobia. Príklad: Dávid a Uriáš.

Hovorí veliteľ, úplne predchnutý presvedčivou a pravdivou Jonaelovou rečou: „Áno, teraz mi je to už úplne jasné, a ja odstupujem od svojho zámeru! Urobím to až vtedy, ak ma o to požiadaš; a budeš tak mať, ako Bohom určený predstavený tohto spoločenstva, u mňa prednosť; bez tvojej rady už v budúcnosti nič nepodniknem.79,1

Nato Jonael hovorí: „Tak je to veľmi dobre a hodné Pánovej priazne! Keď je niekto chorý na tele, mala by mu byť poskytnutá telesná pomoc; ak je však niekto chorý na duši, tomu by tiež mala byť daná duševná pomoc, podľa toho, aká je choroba!79,2

Choroby duše u detí môžu byť najlepšie vyliečené vhodnou disciplínou, pri ktorej by nemal chýbať prút, no choroby duše u dospelých ľudí sa liečia múdrou a láskyplnou radou, riadnym vyučovaním a z čistej lásky vychádzajúcimi napomínaniami a varovaniami pred nutnými zlými následkami, ktoré časom musia nutne povstať, keď sa ponechá slabostiam duše voľný priechod. Pokiaľ to všetko u veľmi zatvrdnutých, teda slepých a hluchých duší, neprinesie žiadne ovocie, až potom je čas pristúpiť u takýchto bytostí k vážnejšiemu a ostrejšiemu zaobchádzaniu, pri ktorom by ale v pozadí mala byť vždy plne prítomná láska k blížnemu, z ktorej jedinej môže pri ostrejšom zaobchádzaní vzísť požehnanie!79,3

Kde však vedúci jedná z hnevu a pekelnej pomstychtivosti, tam je všetka námaha márna! Namiesto toho, aby sa choré duše zmenili na pravých ľudí, sa z nich stanú diabli, ktorých smäd po pomste už nebude schopná utíšiť žiadna moc.79,4

Nejakú dobu môže byť Satan zadržiavaný mocou a silou zhora; keď ale Pán – kvôli pyšným ľuďom, ktorí si nakoniec myslia, že svojou mocou a múdrosťou, spočívajúcou v neústupnej tyranskej prísnosti, dokážu udržiavať im vyhovujúci poriadok – stiahne naspäť svoju moc a sníme Satanovi okovy, potom moc tých, ktorí sa domnievali byť takí mocní, zmizne za noc! Lebo ľudia, z ktorých sa nesprávnym zaobchádzaním stali skutoční diabli, na nich dopadnú ako rozvodnená rieka a zničia ich, akoby ich tu nikdy nebolo! 79,5

Najhoršie pôsobí ale trest smrti! Lebo čo pomôže, zabiť niekomu telo, ak nedokáže uväzniť jeho dušu a ducha, v ktorých je prítomná vlastná sila ku konaniu a pôsobeniu?!79,6

Ktokoľvek verí, že sa zbavil svojho nepriateľa, keď usmrtil jeho telo, je postihnutý desaťnásobnou slepotou! Až vtedy si z jedného slabého nepriateľa, ktorého mohol vidieť, urobil tisíc neviditeľných, ktorí ho potom prenasledujú vo dne, v noci a škodia mu na tele, na duši a na duchu! 79,7

Pozri sa na vojnu, v ktorej sú nezriedka telesne usmrtené mnohé tisíce! Víťaz si myslí, že sa zbavil svojich nepriateľov, ak ich, v súlade so svojou zaslepenou predstavou, telesne zničil. Ale ako ohromne sa mýli! Duše a duchovia usmrtených potom roky svojím bezprostredným vplyvom na počasie tejto Zeme ničia všetky druhy plodín, čím spôsobia nevyhnutné zdraženie potravín, ktoré vyvolá hlad a ten všemožné smrtiace epidémie a mor! Tieto potom v krátkom čase skosia viac ľudí, ako on usmrtil nepriateľských bojovníkov. Takto oslabený vo svojej moci, ktorú mu mala dať jeho zem, musí, aby sa udržal, za drahý žold naverbovať bojovníkov z cudzích krajín. Tým zadĺži seba aj svoju zem; a keď po niekoľkých rokoch zem aj ľud úplne vycical a už nedokáže splácať svoje dlhy a platiť vojakov, začne byť zo všetkých strán prenasledovaný a preklínaný. Ľud, ktorý dobyl, tiesnený veľkou núdzou, proti nemu povstane a vonkajší nepriatelia si tiež nenechajú ujsť túto príležitosť a vrhnú sa na neho. A on, oslavovaný víťaz, v tomto boji nikdy nebude korunovaný za víťaza, ale sa ho tigrími pazúrmi zmocní zúfalstvo a duchovne ho roztrhá až do jeho najvnútornejších životných vlákien!79,8

A vedz, že to všetko je pôsobenie telesne usmrteného nepriateľa! 79,9

Preto je prastarým pravidlom a zvykom, že keď niekto telesne umiera, všetci okolo neho sa s ním zmieria a nechajú sa ním požehnať. Lebo ak umrie ako niečí nepriateľ, potom toho, ktorý ho prežil, je možné len poľutovať. Lebo po prvé bude oslobodená duša bez prestávky týrať myseľ prežívajúceho neznesiteľnými výčitkami svedomia a po druhé bude všetky jeho pozemské okolnosti viesť tak, že ten už len tak ľahko nebude mať na ružiach ustlané. 79,10

Pán ale také niečo pripúšťa, aby sa tak ukrivdeným dušiam dostalo žiadúceho zadosťučinenia, a okrem toho je to pre prežívajúceho neporovnateľne lepšie, ak je za svoje skutky vychádzajúce z pýchy trýznený už v tomto hmotnom svete, ako keby mal ihneď po smrti svojho tela padnúť do rúk stovkám tisícov duchov, ktorí by s ním, ako úplne neskúseným v tomto svete, určite nezaobchádzali priateľsky!79,11

Preto je však takisto nadovšetko nutné pestovať na tomto svete lásku a pravé priateľstvo a nepriateľovi robiť radšej dobro ako zlo a žehnať toho, kto ma preklína; keďže nemôžem vedieť, kedy ho Pán z tohto sveta odvolá! Jednoducho, kto mi bol na svete nepriateľom v určitých malých veciach, bude ním v duchu stonásobne vo veľkých veciach.79,12

Dávid bol predsa už od svojho detstva človekom a mužom podľa srdca Jehovovho, no urobil si len z jediného človeka, konkrétne z Uriáša, nepriateľa proti Božej Vôli, a ako ťažko sa potom s Božím dovolením pomstil Uriášov duch Dávidovi! [39] A to je a vždy zostáva nevyhnutným dôsledkom nepriateľského jednania voči človeku, proti Božej Vôli!79,13

Áno, úplne niečo iné je to, ak ťa samotný Pán povolá, ako povolal Dávida proti Filištíncom, aby nepriateľov Boha a ľudí, ktorí sa už stali satanskými, zasiahol vojenskou mocou a pozemsky ich zničil! Títo na druhom svete upadnú ihneď do tvrdého súdu a nikdy už nedokážu povstať proti Božej ruke; lebo boli pokorení mocou Pána.79,14

Úplne iné je to však s tými nepriateľmi, ktorých si si na svete urobil bez Božieho pokynu, svojou nevľúdnosťou, svojou prípadnou aroganciou alebo nanajvýš nedokonalým výkonom ľuďmi vymyslenej spravodlivosti, o ktorej sa už príslovečne hovorí, že najvyššie právo je súčasne tým najvyšším bezprávím. Až po odložení svojich tiel sa len títo stanú tvojimi nezmieriteľnými nepriateľmi!79,15

Dal by som ti tisíc životov, ak by som ich mal, ak by si mi na svete ukázal jedného šťastného človeka, ktorého na onen svet predchádzal jeho nepriateľ! Ja som na takého ešte nenatrafil! Poznám ale prípady, keď sa pomsta ducha, ktorý sa stal nepriateľským voči nejakému rodu, tiahla až do desiateho pokolenia, alebo tiež ako ľudia, ktorým bolo v nejakej zemi alebo oblasti hrubo ukrivdené, potom ako duchovia túto zem alebo oblasť pustošili veľa rokov, alebo niekedy aj navždy, takže tam žiaden človek nedokázal vydržať! Priateľu, nech už ti toto moje najlepšie mienené učenie pripadá akékoľvek neuveriteľné, je napriek tomu nevyvrátiteľne pravdivé! A ak by to nebolo pravdivé, ako by som sa vôbec mohol odvážiť predostrieť ti ho pred tvárou Pána a Jeho anjelov?! Ak by si však mal ohľadom toho predsa len nejaké pochybnosti, obráť sa na Pána, večného Pôvodcu všetkých vecí, a On ti plne dosvedčí, či som ti povedal čo len jednu slabiku nepravdy!“79,16

80 – O strážnych duchoch.

Tu sa veliteľ, rovnako ako mnohí iní prítomní hostia, veľmi čuduje a povie: „Áno, ak je to tak, potom je pozemský život nadmieru nebezpečnou vecou. Kto potom dokáže obstáť?“80,1

Hovorím Ja: „Každý, kto žije podľa Môjho učenia! Kto ale žije podľa svojej vlastnej namyslenosti, väčšinou nasiaknutej sebaláskou a aroganciou, a nedokáže z celého srdca odpustiť a desaťkrát viac požehnať toho, kto mu nejako ukrivdil, ten skôr alebo neskôr zakúsi nevyhnutné následky nepriateľstva, pred ktorým nemôže odo Mňa očakávať vôbec žiadnu ochranu, až kým svoj dlh voči nepriateľovi nesplatil do posledného haliera! Preto žite s každým v mieri a jednote! Je pre vás lepšie zniesť nejakú neprávosť, ako niekomu spôsobiť hoci aj neprávosť zdanlivú. Týmto spôsobom si nevychováte žiadnych pomstiteľov, a duchovia, ktorí by sa inak stali vašimi nepriateľmi, sa potom stanú vašimi strážnymi duchmi a odvrátia od vašich hláv mnohé nešťastie!80,2

Prečo to všetko ale je a musí byť takto? Nato Ja hovorím: Pretože to tak musí byť podľa Mojej Vôle a podľa Môjho nemenného poriadku!“ 80,3

Hovorí veliteľ: „Áno, Pane, teraz až príliš jasne poznávam Tvoju nekonečnú, a ničím neohraničenú lásku a múdrosť, a hovorím: Ak raz budú všetci ľudia preniknutí Tvojím učením, potom sa Zem zmení na úplné nebeské kráľovstvo! Ale – a je to obrovské ,ale‘ – kedy k tomu dôjde?80,4

Keď teraz pomyslím na veľkú Zem, ktorú ešte žiadny objaviteľ nepreskúmal, kde začína, a kde končí, a predstavím si to nespočetné množstvo ľudí obývajúcich tento nezmerný šíry svet, začína sa mi z toho poriadne točiť hlava! Najnevzdelanejšia a najhrubšia zloba sa zdá byť hlavným povahovým rysom mnohých obyvateľov tejto veľkej Zeme!80,5

Najväčšia časť ľudí je úplne preniknutá zvieracou sebeckosťou a aroganciou fúrií!80,6

Kdekoľvek sa na šírej Zemi usadil nejaký mierumilovný malý národ a vzájomnou spoluprácou sa pozdvihol na nejakú úroveň prosperity, tam bol čoskoro citlivým nosom vlčích a tigrích ľudí vystopovaný a nepriateľsky napadnutý; tí chudáci boli porazení, a stali sa tak tisíckrát nešťastnejší, ako boli predtým vo svojom prirodzenom stave!80,7

Ak sa však tento mierumilovný a vzdelaný malý národ predsa len odvahou, múdrosťou a energiou svojho ducha víťazne presadil proti nepriateľovi, ktorého musel, prirodzene, z väčšej časti zničiť so zbraňou v ruke, ale z duchov mŕtvych protivníkov sa až potom stanú tí najväčší a najškodlivejší nepriatelia, potom sa, ako tomu rozumiem, otvorene pýtam: Ako, kedy a za akých okolností zapustí Tvoje nanajvýš prospešné učenie na Zemi plné korene a stane sa ľuďom smernicou pri ich jednaní?80,8

Pokiaľ sa v jemných lúčoch Tvojho neprekonateľného učenia budú šťastne kúpať len jednotlivé národy, bude ich deň po dni obkľučovať čoraz viac nepriateľov. Ak sa nepriateľom dobrovoľne vzdajú, nebudú pre svojich dobyvateľov nič iné ako otroci a budú musieť znášať každý neľudský tlak, áno, nakoniec aj zákaz nasledovania a praktizovania Tvojho učenia. 80,9

Ak sa však nejakými prostriedkami stanú pánmi nad svojimi nepriateľmi, až potom sa duchovia a duše zabitých v boji stanú plne neporaziteľnými nepriateľmi, a s nebeským Kráľovstvom na Zemi to bude, podľa môjho nepodstatného názoru, vyzerať všelijako!80,10

Či by mal človek každému nepriateľovi – myslím tým aj kvôli tej najlepšej veci – za jeho zlo konať dobro, ponechávam preto otvorené! Že tým človek môže z mnohého slepého nepriateľa urobiť vidiaceho priateľa, o tom vôbec nepochybujem, ale či sa dá toto pravidlo uplatniť aj pri veľkom množstve nepriateľov dobrej veci s požehnaným výsledkom, o tom, – Pane, odpusť mi moje chabé porozumenie – si dovolím, z už uvedených dôvodov, trochu pochybovať!80,11

Vždy si spomeniem na nešťastnú Skyllu a Charybdu, kde, ak sa človek so šťastím vyhne prvej, o to istejšie bude pohltený tou druhou! – Pane, len k tomuto ešte trochu svetla a ja bratsky objímem všetkých mojich nepriateľov a prepustím všetkých väzňov zo žalárov – tiež všetkých zlodejov, lupičov a vrahov, aj keby boli neviem akí zlí!“80,12

81 – Pánove poučenie ohľadom zaobchádzania s kriminálnikmi. Trest smrti a jeho účinok. Pokyny pre sudcov. O hlavnom účele vtelenia Pána. Vybudovanie mosta medzi týmto a oným svetom. Vodcovia nevedomých na onom svete.

Hovorím Ja: „Priateľu, si ešte veľmi krátkozraký, ak si Moje učenie vykladáš a chápeš ho takto! Už Jonael ti predsa povedal, že pri boji so zlým nepriateľom na Boží pokyn, ako aj pri nevyhnutnej sebaobrane je Mnou ustanovené, že ľudia usmrtení v takýchto bojoch, respektíve ich duše, sú ihneď uvedené do tvrdého súdu, a voči svojim spravodlivým víťazom alebo na pôdu Zeme nemôžu vyvíjať žiadne spätné pôsobenie. Ak je to však nemennou pravdou, z ktorej môžeš jasne vidieť, ako vec vyzerá vo svojej podstate, ako môžeš takýmto pochybným spôsobom oponovať Môjmu učeniu?! 81,1

Kto ti povedal, že skutoční kriminálnici, ktorí sú často horší ako divé zvieratá, nemajú byť pochytaní a umiestnení do trvalej väzby?! Práve naopak, už láska k blížnemu ti to prikazuje! Tak ako by si ostrou zbraňou zabil hyenu, ktorá napadla človeka, keby si na ňu natrafil, rovnako by si iste priskočil na pomoc čestnému človeku, keby ho na ulici alebo v dome prepadol lúpežný vrah.81,2

Keďže sa ale také ľudské hyeny, keď sa ich veľmi veľa nazbiera, môžu stať nebezpečnými nielen pre jednotlivých pútnikov, ale aj pre celé oblasti, je dokonca nevyhnutnou povinnosťou autority, ktorá je pri moci, usporiadať na takýchto ľudí hon a vsadiť ich do pevného žalára.81,3

Trest smrti má byť ale určený len tým, u ktorých v úsilí o skutočné polepšenie zlyhá počas doby desiatich rokov každý prostriedok. Ak kriminálnik na popravisku sľúbi, že sa polepší, nech mu je lehota predĺžená o jeden rok! Ak sa tým ale žiadne polepšenie nedosiahne, usmrtenie má byť vykonané, lebo u takého človeka sa už polepšenie na Zemi nedá viac očakávať a je lepšie ho zo Zeme odstrániť!81,4

Pokiaľ sa ale právoplatne vládnuca autorita, so súhlasom spoločenstva, rozhodne zmeniť zaslúžený trest smrti na doživotné väzenie a ďalej sa pokúšať o polepšenie odsúdeného, môžu tak učiniť, a Ja ich za to nebudem volať na zodpovednosť.81,5

Nepriatelia takých ľudí, ktorí žijú podľa Môjho učenia, nemajú po svojej telesnej smrti žiadnu moc spätného pôsobenia. Táto prislúcha len tým duchom, ktorí boli – ako ľudia usilujúci sa o lepšie veci – najkrutejším spôsobom usmrtení tyranskými, nadovšetko arogantnými, sebeckými a panovačnými, a teda úplne neprávoplatnými vládcami!81,6

Keď si takíto, každého jemnejšieho citu zbavení sudcovia takými nadovšetko nespravodlivými súdmi vytvoria nepriateľov, potom sa títo nepriatelia, ako duchovia, nespravodlivým sudcom pomstia; lebo toto je Mnou povolené ako spätné pôsobenie; ale skutočne od základu zlým duchom nikdy! – Myslím, že teraz už budeš mať ohľadom svojich pochybností jasno?!“81,7

Hovorí veliteľ: „Áno, teraz je Skylla a Charybda odstránená, a v tomto smere som úplne v poriadku.“81,8

Ako si však Tvoje, vskutku posvätné učenie, na ceste plnej prekážok prekliesni priechod nocou, v ktorej ľudstvo teraz leží pochované, to mi je rovnako nejasné ako predtým! Nejakým čisto zázračným spôsobom by to, podľa Tvojho vlastného vyjadrenia, ľuďom veľmi nepomohlo, keďže by sa tak ľudia, ktorí sa mali stať a byť slobodnými, zmenili len na stroje; úplne prirodzeným spôsobom to zase bude stáť veľa krvi a vyžiada si to predlhý čas! Áno, aj keď nemám žiaden prorocký dar, môžem takmer s istotou tvrdiť – ako poznám ľudstvo široko-ďaleko v Ázii, Afrike a Európe – že za 2000 rokov, počítané od teraz, sa zďaleka ani polovica pozemských ľudí nebude slniť vo svetle tohto Tvojho učenia! – Mám pravdu alebo nie?“ 81,9

Hovorím Ja: „V podstate sa v tom ani nemýliš. Ale vo všeobecnosti na tom nezáleží natoľko, ako si to ty predstavuješ; lebo sa tu až tak nejedná o všeobecné prijatie Môjho učenia na tejto Zemi, ale oveľa viac o to, aby sa cez Moje súčasné narodenie, a cez Moje Slovo a učenie konečne vybudoval most medzi týmto hmotným a oným duchovným svetom, ktorého večná ríša leží za hrobom!81,10

Kto Moje učenie prijme na tejto strane s plnou vážnosťou, ten tento most prekročí už v tele; kto však na Zemi prijme Moje učenie vlažne, neúplne alebo ho neprijme vôbec, ten na onom svete vojde do veľkej noci a bude pre neho veľmi ťažké nájsť tento most!81,11

No ľuďom, ktorí sa na tejto strane nikdy nedostanú do stavu, aby sa mohli naučiť niečo z Môjho učenia, budú na druhej strane daní vodcovia, ktorí ich k tomuto mostu privedú. Ak budú duchovia, ktorí zatiaľ nevedia nič o Mojom učení, týchto vodcov nasledovať, tiež cez tento most prejdú do pravého večného života; pokiaľ však budú tvrdohlavo zotrvávať pri svojom učení, budú za svoj spôsob života súdení podľa svojho učenia čisto ako tvory a nedosiahnu Detstvo Božie! – Hľa, takto sa má vec! Porozmýšľaj o tom a povedz Mi, ako sa ti to pozdáva – ale rýchlo; lebo vedz, že Môj čas na tomto mieste sa chýli ku koncu!“81,12

Veliteľ po chvíli povie: „Pane, teraz mi je všetko jasné a zrejmé; a ak by sa časom objavili nejaké pochybnosti, nuž, prebudil si pre nás človeka, ktorý nás všetkých môže poučiť o všetkom! Preto bude Tvoje meno mnou a nami všetkými vždy nadovšetko velebené a požehnané! – Len jednu prosbu odo mňa milostivo prijmi a tá spočíva v tom, že keď od nás teraz odídeš, aby si sa k nám zase rýchlo vrátil! Lebo mojou hlavnou starosťou bude, aby si tu, keď sa opäť vrátiš, našiel srdcia, ktoré sú Ťa hodné viac, ako to bolo tentokrát!“81,13

82 – Matúš doprevádza Pána ako pisár. Jonael ustanovený za učiteľa; je mu prepožičaná zázračná moc a anjel pridaný ako učiteľ.

(Ján 4:43) Ale po dvoch dňoch odtiaľ odišiel a pobral sa do Galiley.

Hovorím Ja: „Prídem k vám tajne ešte raz; vtedy ale o Mojej prítomnosti nebude vedieť celé toto mesto, kam sa kvôli neznesiteľne vysokým daniam v Judsku a Galilei bude presídľovať čoraz viac ľudí, lebo tento kraj je najmenej utláčaný a Môj Jairuth platí za chudobných skoro všetky dane.“ 82,1

(Ján 4:44) Lebo On Sám, Ježiš, dosvedčil, že prorok vo svojej domovine nemá vážnosti.

„Kde je ale toľko krajanov, tam má prorok malú vážnosť, ibaže by to bol starec! Iba to, čo vysloví starec, považujú hlupáci za Božie slovo a múdrosť mladého muža majú za horúčkovitú fantáziu, príležitostne zmiešanú s trochou zdravého rozumu. No čo sa týka zázračných znamení, nech sú akéhokoľvek neobyčajného druhu, tie sú jedno ako všetky odkázané do oblasti mágie, ktorá je v dnešnej dobe, žiaľ, veľmi bežná. Ľudia sú teraz príliš slepí; nedokážu rozlišovať medzi falošným a pravým, a preto rovnako odmietajú všetko.82,2

Je preto lepšie, ak sa prorok vyberie do cudziny, lebo tam, kde ho nepoznajú, ešte najskôr niečo u ľudí dosiahne. A preto vás teraz s Mojimi učeníkmi opustím, ale ako som vám sľúbil, zakrátko vás opäť navštívim. 82,3

No jedného muža, menom Matúš, ktorý tu bol zamestnaný ako colník, beriem odtiaľto so sebou, kvôli jeho rýchlemu a dobrému písmu, aby zaznamenal Moje učenie a skutky. Vydaj mu, kvôli svetu, cestovný pas!“82,4

Veliteľ to hneď aj urobil a za všetko Mi z celého srdca ďakoval. Všetci ostatní hostia, prebudení príkladom veliteľa, činili rovnako; no viacerí, trochu viac unavení z denného cestovania, zaspali na stoloch a laviciach. Bdejúci ich chcú zobudiť, Ja však poviem: „Nechajte ich odpočívať, až kým sa nerozvidnie! Mne je teraz milšie o polnoci v tichosti pokračovať ďalej, aby Môj odchod nevyvolal žiadnu senzáciu. Aj vy tu zostaňte, až kým nebude deň, a nech nikto nesprevádza Mňa ani tých, ktorí sú so Mnou inak, ako vo svojich srdciach.82,5

Ty, Môj Jonael, sa ale postaraj, aby tu Moje učenie zapustilo korene a potom, ako nový strom Života, prinieslo veľa a dobrého ovocia! V Mojom mene ti dávam aj nadprirodzenú moc z nebies; no nenechaj sa svojím zápalom strhnúť k tomu, aby si ju použil nevhodne, a tým nemúdro, lebo by si tým spôsobil viac škody ako úžitku. Na nejaký čas poskytnem tvojmu domu anjela – od neho sa máš naučiť múdremu používaniu nebeskej moci! Žiadnemu cudzincovi ale nehovorte, že v Jonaelovom dome prebýva anjel nebies!“ 82,6

Tu ku Mne plačúc prichádza aj Irhael s Joramom, a obaja od lásky a vďačnosti nedokážu ani prehovoriť! Ja ich však požehnám a poviem: „Upokojte sa! Aj za vami zakrátko prídem!“82,7

Oni však obaja objímajú Moje nohy, zmáčajú ich svojimi slzami, a Joram zvolá: „Ó, ty posvätný čas, ponáhľaj sa a prines Pána slávy navždy k nám do Jeho domu! – Ó Pane, pamätaj na nás, čo Ťa milujeme z plnosti našich sŕdc a príď čoskoro k nám a zostaň navždy s nami!“82,8

Hovorím Ja: „Áno, vrátim sa, ale, ako bolo povedané, iba úplne v tajnosti; lebo v budúcnosti už nikto nesmie byť Mojou prítomnosťou nútený do viery v Moje poslanie zhora, a teda v Moje Slovo.“82,9

83 – Dôležité pokyny k misii. Moc pravdy. O podstate Slova Pána. Milosť povolania ľudí k Detstvu Božiemu.

(Pán:) „Pravdu musí zdôvodňovať samotné učenie. Následne, ten, kto nebude žiť zo Slova, umrie v súde toho istého Slova, ktoré mu bolo povedané, a ktorému neveril a nedôveroval!83,1

Lebo tak, ako mám v Sebe z Otca silu vziať alebo darovať večný život každému, kto je zo svojej vôle schopný ho prijať, rovnakého je schopné aj Moje Slovo; lebo Moje Slovo je stále rovnakým všemocným a po všetku večnosť pretrvávajúcim výrazom Mojej Vôle!83,2

Preto ten, kto do seba plne prijme Moje Slovo a neodchylne podľa neho jedná a žije, ten tým prijíma Mňa Samotného so všetkou Mojou láskou, múdrosťou, mocou a silou a stal sa tak pravým Dieťaťom Božím, ktorému Otec na nebesiach neodoprie nič z toho, čo má!83,3

Svätý Otec nemôže urobiť viac ako sa vo Mne, Svojom Synovi, Sám osobne prejavovať, a z vás, súdených tvorov, vytvoriť najslobodnejších bohov a nazývať vás potom Svojimi priateľmi a bratmi!83,4

Vždy myslite na to, kto je Ten, ktorý sa vám teraz zjavuje, a čo týmto zjavením dostávate – potom vás už hmotný svet nebude viac priťahovať, a ľahko nad ním zvíťazíte; čo je veľmi nutné, lebo ak svet v sebe plne neovládnete, nestanete sa Dieťaťom Otca na nebesiach!83,5

Tým z vás ale nechcem urobiť ľudí, ktorí budú po svete chodiť so zvesenými hlavami a preklínať ho, ale len jeho múdrych používateľov!83,6

Či by sa nemal nazývať hlupákom ten, kto si nejaký dobrý a užitočný nástroj, ktorý potrebuje na výkon svojho povolania, tak zamiloval, že by ho už vôbec nepoužíval na jeho určený účel, ale naň len s pôžitkom civel a držal ho zavretý v skrini, aby nezhrdzavel a nestratil tak na kráse, a tým aj na márnom a prázdnom pôžitku, ktorý z neho má?!83,7

Svet je pre vás tiež nástrojom, s ktorým môžete urobiť veľa dobrého a úžasného, pokiaľ ho budete využívať správne! Avšak ako Moji učeníci musíte tento nástroj používať tak, ako som vás to Ja, váš jediný pravý majster, teraz dva a pol dňa učil!83,8

Takto nasadený a použitý vám tento nástroj pripraví a zabezpečí večný život. Pokiaľ ho však budete používať inak, tento nástroj bude presne ako veľmi ostrý nôž v rukách nedospelých detí, ktorým si až príliš ľahko a rýchlo zasadia smrteľnú ranu, ktorú bude lekár len ťažko schopný zahojiť! 83,9

S týmito slovami si vezmite aj Moje plné požehnanie a podeľte sa o tieto slová aj so všetkými tými, ktorí ich doteraz nemohli počuť, aby sa na konci vecí nikto nemohol vyhovárať na neznalosť!83,10

A teraz sa vy, Moji nemnohí učeníci a vy všetci, ktorí ste Ma nasledovali z Galiley a Jeruzalema, pripravte na cestu; a to do Galiley, kde sa budete môcť opäť venovať starostlivosti o svoje polia!“ 83,11

Po tejto výzve sa zdvihnem, dám stále čakajúcim anjelom pokyn, ktorému rozumejú len oni, po ktorom zmiznú všetci, až na Jonaelovho anjela. Aj viditeľne otvorené brány do nebies sa zatvoria; no dom Irhael a Jorama zostane so všetkým vybavením z nebies, rovnako ako Jairuthov zámok. Všetci bdejúci prítomní nás odprevádzajú k dverám domu. No veliteľ si to nenechá ujsť a odprevadí Ma na hranice okresu mesta; a odtiaľ sa vráti naspäť do Sychar.83,12

Koniec druhého dňa v Sychar.

84 – Matúšova výčitka Pánovi. O podstate Boha a proces stvorenia. O kráse, vzdialenosti a veľkosti Slnka. Zatmenie Slnka.

My však pokračujeme ďalej na našej ceste, pri východe slnka dosiahneme hranice zeme Samaritánov a vstúpime do kraja Galiley, kde si na jednom voľnom návrší, a to rovno na krásnej bujnej tráve, doprajeme potrebný oddych.84,1

Všetci si z tej výšky nevedia dosť vynachváliť ten úžasný výhľad a pisár Matúš hovorí: „Pane, ak by všetci ľudia boli vo všetkom úplne predchnutí Tvojím učením, potom by takáto zem bola naozaj dosť krásna na to, aby bola pre ľudí nebom! Keď ale pomyslím na to, že ľudia sú z najväčšej časti ešte horší ako tie najdivokejšie a najkrvilačnejšie beštie, mám takmer chuť tu voči Pánu Bohu vzniesť výčitku, že túto Zem zariadil tak úžasne pre takých zlých sluhov!“84,2

Hovorím Ja: „Tá výčitka je potom smerovaná na Mňa, lebo Ja a Otec sme Jedno! Lebo múdrosť večného Syna, ktorá je vlastne múdrosťou Otca, vytvorila veľký plán Stvorenia a Otcova Láska pridala veľké „Nech sa tak stane!“, a tak povstala táto Zem, Slnko, Mesiac a hviezdy!Ale ľudia, ktorí obývajú túto Zem, sú tiež stvorení Mnou, a majú byť a budú premenení! 84,4

No ak sa veci majú takto, prečo Mi chceš niečo vyčítať? A okrem toho, táto Zem vôbec nie je taká krásna, ako sa to zdá tebe – všetky kraje, ktoré odtiaľto vidíš, vyzerajú malebne len z určitej diaľky. Choď tam, a v tejto krajine nájdeš len veľmi málo alebo nič krásne a úchvatné, okrem nejakého stromu tu a tam alebo možno ľuďmi vytvorenú záhradu a v nej azda palác nejakého bohatého človeka! A tieto veci chceš nazývať krásnymi a úžasnými? 84,5

Vzhliadni k Slnku, tam sú iné krajiny! Tam je púšť úchvatnejšia ako tu raj! Lebo ak je to len a jedine svetlo Slnka, ktoré robí kraje tejto Zeme krásnymi a priateľskými – keďže bez slnečného svetla by Zem bola len údolím nárekov a hrôzy – o koľko nádhernejšia musí potom byť krajina samotného veľkého Slnka, z hojnosti nádhery a slávy ktorého si táto Zem prepožičiava svoj matný lesk!“84,6

Hovorí Matúš: „Pane, čo to hovoríš? Slnko je tiež jeden veľký svet, a púšť je tam nevýslovne krajšia ako tu raj?! Pozri sa predsa na veľkú Zem a oproti nej ten drobný lesklý disk Slnka! Koľkokrát by sa vošiel na plochu, na ktorú teraz hľadíme, ktorá je maličkou časťou celej Zeme a koľkokrát potom na celú Zem?!“84,7

Hovorím Ja: „Vieš, to je tak: keď vám rozprávam o pozemských veciach, nerozumiete Mi; tak ako by ste Mi potom mohli rozumieť, keď vám rozprávam o veciach nebeských?! – Sleduj a pochop!84,8

Vidíš tam na juhu ten céder na najvzdialenejšom okraji horského masívu? Porovnaj si jeho zdanlivo malú výšku so steblom trávy tu, ktoré meria sotva jednu piaď [40], a uvidíš, že toto steblo trávy, ak si ho podržíš pred tvárou, zdanlivo vo vzduchu vyčnieva mnohokrát vyššie ako ten vzdialený céder, ktorý je sám o sebe niekoľko stokrát vyšší ako toto steblo trávy! A vidíš, to spôsobuje vzdialenosť! Ak máš dobré nohy, dôjdeš k tomu cédru za desať hodín. Aký veľký účinok na mierku oka má teda už vzdialenosť desiatich hodín! 84,9

Teraz ale pomysli na vzdialenosť Slnka od tejto Zeme! Vedz, že keby vták letel najrýchlejším letom zo Zeme k Slnku od čias stvorenia Adama, ešte by tam stále nebol, ale by musel letieť ešte niekoľko rokov! Ak to dokážeš pochopiť, potom si vieš predstaviť, koľko tisíckrát tisícnásobne väčšie je oproti Zemi Slnko, ktoré sa ti tu zdá také malé!“84,10

Matúš, úplne bez seba nad takou vzdialenosťou a takou veľkosťou, hovorí: „Pane, keď je to tak, ako dokážeš z tejto Zeme viesť a udržiavať taký svet?“84,11

Hovorím Ja: „No, vieš, čo sa tebe môže zdať akokoľvek nemožné, to je – zatiaľ len medzi nami – Mne možné veľmi ľahko! Teraz to, pravda, nemôžeš prehliadnuť, ale raz príde čas, keď to všetko pochopíš.84,12

Aby si ale uvidel, že aj Ja, mocou Otca vo Mne, v okamihu dosiahnem k Slnku, dávaj teraz pozor! Na pár okamihov zakryjem Slnko, takže ho na celej Zemi nebude môcť vidieť žiadne oko; a ujasní sa ti tak, že Ja môžem Slnko dosiahnuť aj z tejto Zeme!“84,13

Hovorí Matúš: Ó Pane, nerob to; lebo ľudia zahynú od strachu!“ – Hovorím Ja: „S tým sa netráp! Ľudia si budú myslieť, že je to obyčajné zatmenie Slnka, ktoré sa raz za čas odohrá úplne prirodzeným spôsobom, – a za niekoľko málo okamihov budú mať Slnko naspäť. Sleduj!“ – Hovorí Matúš, trochu vystrašene: „Pane, nemali by sme na to upozorniť všetkých tu prítomných?“ Hovorím Ja: „Nechajme ich spať a oddychovať! Stačí, keď to zažiješ ty sám; lebo zapisovateľ musí vedieť viac ako ten, komu zatiaľ nie je určené, aby písal! – A pozri sa, teraz poviem: „Slnko, zahaľ na sedem okamihov svoju tvár na celej Zemi!“ – V tom okamihu zavládne úplná tma; len niekoľko jasnejších hviezd je slabo vidno.84,14

Matúš sa chveje od strachu a hovorí: „Pane, Ty Všemocný! Kto môže vedľa Teba stáť, keď Tvoja Božská ruka za okamih dosiahne tak nekonečne ďaleko?!“ – Kým Matúš ledva stihne dopovedať tých pár slov, Slnko už zase svieti plným jasom a Môjmu Matúšovi sa hneď ľahšie dýcha, – no od úžasu nevie zo seba dostať ani slovo. Až po dlhšej chvíli naberie trochu odvahy a hovorí: „Nie, Pane, toto neviem pochopiť. Tvoja moc musí byť nekonečná! Ale takejto strašnej ukážky Tvojej všemocnosti nás v budúcnosti ušetri, ó Pane; inak celý svet zakrátko zahynie a dôjde k svojmu koncu!“84,15

Hovorím Ja: „S tým sa netráp! – Vari už teraz niekto zahynul?! Trochu strachu ale zmyslovému človeku nikdy neuškodí. Teraz ale zobuď spiacich, lebo za chvíľu budeme pokračovať ďalej! Ale nikomu ani v náznakoch nerozprávaj o tomto úkaze a znamení! – Potom Matúš zobudil spiacich a my sme pokračovali v ceste, ktorá sa značne zvažovala a ubiehala preto rýchlejšie ako predtým do kopca.84,16

85 – Príchod do Galiley. Rôzne názory na Mesiáša. Ďalšia cesta do Kány v Galilei.

(Ján 4:45) Keď teda prišiel do Galiley, Galilejčania ho prijali, lebo videli všetko, čo vykonal cez sviatky v Jeruzaleme, keďže aj oni boli na slávnostiach.

Keď sme zišli do údolia, čoskoro sme dosiahli jednu galilejskú dedinu, v ktorej bývalo veľa Galilejcov, ktorí boli v Jeruzaleme na slávnosti, keď som vyčistil chrám. Od tej udalosti v Jeruzaleme ešte vôbec neuplynul dlhý čas, takže to všetko mali ešte v čerstvej pamäti.85,1

Keď Ma títo Galilejci videli prechádzať cez svoju dedinu, hneď povychádzali zo všetkých domov na ulicu, veľmi priateľsky Ma pozdravili, a nevedeli Ma dosť vynachváliť za Môj čin v chráme, ktorý bol podľa nich nesmierne odvážny. A ich radosť, keď Ma znovu videli, bola o to väčšia, že sa skoro všetci domnievali, že Ma farizeji v Jeruzaleme azda potajomky odprevadili zo sveta. Lebo títo Galilejci o Mne ešte veľa nevedeli, iba že som synom zbožného Jozefa, a že Boh je so Mnou tak, ako bol s Jozefom. Musel som so svojou spoločnosťou zostať s nimi celý deň a nakoniec aj celú noc. Postarali sa o nás podľa svojich možností, a bolo tu mnoho otázok a žiadostí o radu. Došlo aj na otázku Mesiáša a mnohí ho vo Mne videli a spoznávali.85,2

Lebo oni hovorili: „Kto dokáže v chráme, pred toľkými tisíckami ľudí, vyvinúť v sebe takú odvahu, ten si musí byť v sebe vedomý veľkej moci, ktorá mu je daná zhora! Lebo ak by sa o to pokúsil obyčajný človek, zle by sa mu pritom povodilo, a taktiež by nič nezmohol proti zakorenenému zneužívaniu, ktoré sa v chráme dialo už dlhú dobu. Ale u Teba to bolo iné! Akoby medzi nich vlietla mocná búrka, tak všetci upaľovali von z chrámu, – a odvtedy sa v chráme už žiaden trh nekonal!“ A Ja hovorím: „A ďalej sa už ani žiaden konať nebude, lebo ich koniec je blízko!“85,3

Nad tým Galilejci žasli a odvetili: „Ak je to tak, potom to pre nás vyzerá biedne! Ako je to potom s večnou vládou potomkov Dávida, ktorá bola zasľúbená prorokmi, a ktorú mal Mesiáš opätovne nastoliť?“85,4

Hovorím Ja: „Skutočne, pre pravé deti a potomkov Dávida, a tým pre všetkých ľudí Zeme, založí nové a večne trvajúce Kráľovstvo; ale nie na tejto Zemi, ale nad Zemou, na nebesiach! Kto vykladá prorokov inak, ten bude tápať v temnote.“85,5

Po týchto slovách viacerí odchádzajú, pretože veria v pozemského Mesiáša; no mnohí Ma prosia o bližšie vysvetlenie.85,6

Ja však poviem: „Vy musíte tiež vidieť znamenia, inak neveríte! Tak Ma nasledujte do Kány, a odtiaľ do jej okolia – tam sa vám dostane poučenia i zázrakov!“85,7

V Mojej spoločnosti boli ale mnohí z Kány, ktorí Ma od svadby najvernejšie sprevádzali na celej tejto vyučujúcej ceste. Títo sa chceli rozhovoriť o všetkých učeniach a znameniach, ktoré pri Mne počuli a videli. 85,8

Ja ale poviem: „Pre nich ešte nenastal čas. Nech nás ale nasledujú do Kány; tam im niečo z toho spomenieme, a viac potom uvidia a zažijú sami! Vydajme sa teda znovu na cestu! Nikto by ale po ceste nemal rozprávať, lebo sú tu farizejskí banditi!“85,9

Keď som toto poznamenal, Galiljeci Mi dali za pravdu, a sami hovorili, že všade teraz číhajú farizejskí špióni, zastavujú putujúcich na cestách a všetko možné sa ich vypytujú; medzi iným to, či sa niekde nezdržiava a nevyučuje medzi nimi istý Ježiš z Nazaretu. A Ja poviem: „Práve preto pôjdeme to Kány v tichosti a našej početnej spoločnosti, rozumne, nebudú klásť žiadne otázky!“85,10

86 – Pán v Káne. O škodách spôsobených smilstvom na tomto i onom svete.

(Ján 4:46) Ježiš prišiel znovu do Kány Galilejskej, kde premenil vodu na víno.

Po týchto slovách pokračujeme v ceste a bez akýchkoľvek problémov dosiahneme mestečko Kána. Keď tam dorazíme, rýchlo sa odoberieme do domu, kde som prvýkrát urobil na verejnosti zázrak. Neubehne však ani hodina, a skoro celé mesto už vie, že Ja, aj všetci, ktorí išli so Mnou, sme teraz šťastne a bezpečne došli; a všetci sa ponáhľajú, aby videli, pozdravili a privítali príchodzích. A keď Ma uvidia, nenachádzajú dosť slov chvály a velebenia za to, že som chrám v Jeruzaleme vyčistil takým ráznym spôsobom. Lebo z Kány prišlo na slávnosť tiež veľa ľudí a videli, čo som vykonal v Jeruzaleme, a tiež boli svedkami, ako som tam uzdravil veľa chorých a veľmi Ma za to velebili.86,1

Opýtal som sa ich, či tu majú nejakých chorých. Oni ale povedali, že teraz v celom meste, na počudovanie, nie je chorý ani jeden človek. 86,2

Ja som však povedal: „Telesne sú, pravda, všetci zdraví, ale nie na duši. Lebo kto pácha necudnosti a smilstvo, ten je vo svojej duši veľmi chorý! Lebo týmito hriechmi sa srdce človeka stáva voči blížnemu zo dňa na deň tvrdším, necitlivejším a nemilosrdnejším, a nakoniec nemiluje nikoho iného ako seba samého a objekt svojej rozkoše, – nie však kvôli samotnému objektu, ale kvôli rozkoši. Také srdce uteká pred Božím Slovom, ktoré ho vystríha pred jeho zlou túžbou a nakoniec sa stáva aj nepriateľom tých, ktorí v srdciach Slovo Božie zachovávajú a žijú podľa neho. Mnohí z vás trpia touto chorobou, a preto som k vám opäť prišiel, aby som vás z tejto veľmi zlej a smrtiacej choroby vyliečil. Tí z vás, ktorí vedia, že sú postihnutí touto najhoršou chorobou, nech sa Mi zdôveria, a Ja ich vyliečim!“86,3

Keď som toto oznámil, z domu hneď odchádza množstvo ľudí, lebo previnilcov prepadne strach, že ich označím verejne, a tak odtiaľ idú preč. Medzi nimi však boli aj niekoľkí cudzoložníci a vinní z incestu, a mnohí z oboch pohlaví, ktorí sami seba poškvrňujú; a boli nakoniec radi, že sa Mi mohli stratiť z očí.86,4

U mnohých však nešlo o to, že by nechceli byť vyliečení z takejto vášne, ale kvôli tomu, že sa hanbili! Lebo inak sa radili medzi vážených, dobre postavených ľudí a bolo by im to veľmi nepríjemné, že susedia by sa takto dozvedeli o ich telesnej slabosti. Akurát si neuvedomili, že sa tým prezradili, keď sa po Mojej dobre mienenej výzve rozpŕchli.86,5

Mnohí, ktorí zostali, hovorili: „Nie, na toho a toho by som to nikdy nepovedal!“ Iní sa zase nevedeli ubrániť smiechu a hovorili: „To si ale urobil šikovne! Niekto by sa ich mohol pýtať aj desať rokov a iste by v tomto smere od nich nedostal žiadnu odpoveď; ty si im však len láskavo ponúkol, že ich v tomto ohľade vyliečiš, – a pozri sa, všetci vzali nohy na plecia! Určite si mysleli: Ten, kto dokáže premeniť vodu na víno, by ich nakoniec vedel aj zavolať po mene a povedať: ,Ty si zhrešil takto a toľkokrát – a ty zase takto, a toľkokrát!‘ – a to by, pravdaže, nezniesli, a preto utiekli! Ale v tej chvíli nepomysleli na to, že takýmto útekom sa prezradia najviac! Nechceme ich zato odsudzovať – lebo naše vlastné slabosti nám nie sú neznáme, a tiež vieme, že najmúdrejšie je, keď si človek zametie pred vlastným prahom – no záležitosť je to aj tak smiešna, ak verili, že svojím útekom zabránia, aby boli ich hriechy prezradené tak, ako si ich predtým opísal! Nie, títo sú hlúpejší ako nosorožce z Perzie!“ 86,6

Hovorím Ja: „Nechajte ich ísť, zaslepených hlupákov! Pred ľuďmi sa hanbia, ale pred Bohom, ktorý vidí a skúša srdcia a obličky ľudí, pred Ním sa nehanbia! – Všetkým vám hovorím: Tento svetský pocit hanby je márny! Ako dlho ešte pobudnete na tomto svete?! Čoskoro im bude vzaté telo, ktoré im pripravilo toľko sladkých chvíľ! Nahí prídu na druhý svet, kde do najmenších podrobností bude zo striech hlásané všetko, čo kedy na tomto svete akokoľvek tajne urobili! Až potom bude ich údelom skutočná a trvalá hanba, ktorej sa tam nezbavia tak ľahko ako tu!86,7

Veru, hovorím vám všetkým: chlípnici, smilníci a neviestky nevojdú do Kráľovstva Božieho; ibaže by sa mocne odvrátili od svojho najhoršieho spôsobu života! Lebo viete – všetky ostatné hriechy pácha človek mimo svojho tela, a preto sa ich dokáže aj ľahšie zbaviť – lebo to, čo sa odohráva navonok, nepoškodzuje človeka tak veľmi ako to, čo sa odohráva v ňom! – Smilstvo sa však odohráva v človeku, poškodzuje dušu a ducha, a je preto najnebezpečnejším zo všetkých ziel! Preto sa mu vyhýbajte predovšetkým a utekajte pred ním ako pred morom; lebo zmyselné šteklenie je Satanov trik! Beda tomu, kto sa nechá chytiť Satanom! Nakoniec každý zistí, že vytrhnúť sa z pazúrov Satana je veľmi ťažké! Nevýslovné utrpenie a bolesti budú jeho údelom! Na toto si dávajte zvlášť pozor, inak nadíde čas a deň, ktorý sa vám vôbec nebude páčiť! Teraz si ale poďme oddýchnuť!“ 86,8

Viacerí z tých, ktorí išli so Mnou, sa odobrali do svojich domovov; avšak Moji učeníci, matka Mária a Moji bratia, teda päť Jozefových synov, zostali pri Mne.86,9

87 – Skutočný domov je u Pána. Židovskí pochybovači. Ich ústup a zatknutie rímskymi vojakmi. Kornélius s Pánom.

Keď sa všetci vzdialili, prišiel mladý hostiteľ, na ktorého svadbe som premenil vodu na víno a povedal: „Pane! Tí, ktorí nás nasledovali z Judska a Jeruzalema, a teraz sa vo veľkej hosťovskej izbe posilnili jedlom a pitím, by s Tebou chceli prehodiť zopár slov. Lebo, ako som postrehol, je ich tu viacero, ktorí sa chcú vybrať domov a starať sa tam o svoje hospodárstva. Ak to teda dovolíš, išiel by som im dať vedieť!“ 87,1

Hovorím Ja: „Myslím si, že to nebude nutné! Kto je a zostáva pri Mne, ten je skutočne vo svojom pravom domove, ale kto nechce získať tento jediný pravý domov, ten bude stále blúdiť v pustej cudzine ako vyplašené zviera, ktoré v púšti hľadá potravu a domov, no nenájde jedno, ani druhé, a nakoniec zahynie od hladu, smädu a chladu, a stane sa korisťou dravých zvierat, ktorých domovom je pustá púšť!87,2

Komu však pri Mne niečo chýbalo?! Či nie je každý denne z nebies nasýtený telesne i duchovne? Trpel azda niekto hladom a smädom, či stalo sa niekomu niečo nepríjemné? Postavili niekoho pred svetský súd za to, že chodil so Mnou?! Hovorím ti: Kto chce ísť, nech ide; kto však chce zostať, nech zostane! Lebo Ja ľudské nepotrebujem, ale ľudia potrebujú Moje! Kto Ma opustí, toho Ja tiež opustím, a kto Ma nehľadá, toho ani Ja nebudem hľadať s nejakým veľkým zápalom! – Teraz choď a povedz im to!“87,3

Hovorí hostiteľ: „Pane, je mi to zaťažko... budeš teda namrzený aj kvôli týmto obyvateľom Kány za to, že si teraz išli odpočinúť do svojich domovov?“87,4

Hovorím Ja: „Ty si Ma nepochopil! Pozri, títo občania Ma už plne prijali do svojich sŕdc a Moje učenie sa im stalo posvätným; no tým Židom Moje učenie, ktoré som dal v Sychar, nepripadá úplne v poriadku, a túžia viac po svojom kvase ako po svojich hospodárstvach, a preto chcú ísť domov! Chcú Mi však predtým úctivo poďakovať, aby pred vami nevyzerali ako nevychovaní tupci. Preto teraz choď za nimi a bez prikrášľovania im daj vedieť, čo som ti teraz povedal!“87,5

Po tejto odpovedi sa hostiteľ poberie za Židmi a doslovne im prerozpráva, čo som mu povedal. Všetci z toho zostanú poriadne zarazení, lebo sa tým, jeden ako druhý, cítia byť veľmi dotknutí. Niektorí sú kvôli tomu podráždení, avšak iní si vezmú vec k srdcu, rozmýšľajú o nej a hovoria: „Ten nám poriadne naložil, ale je to, žiaľ, tak. Ak by nám dokázal odpustiť, zostali by sme!“87,6

Tí, ktorí sa kvôli tomu urazili, však hovoria: „Ale my pôjdeme! Pravda, o nič sme pri Ňom neprišli, ale už sa nám zunoval tento nečinný život Skýtov. A pred Ním sa musí mať človek stále na pozore, aby sa nepreriekol čo len slovíčkom, inak má hneď na krku aj rozsudok a môže začať hľadať spôsoby, ako sa so zdravou kožou dostať zase do priazne, lebo o nejakej zhovievavosti u Neho nemôže byť ani reči! Čo On raz vysloví, z toho už nezľaví ani o omrvinku! Preto sa pri Ňom už viac nechceme zdržiavať!“ 87,7

Hovoria kajúcnici: „To je naozaj pravda. S kňazmi v Jeruzaleme sa dá veľmi dobre dohodnúť, obzvlášť pri dostatočne bohatej obete! S Ním sa však nedá zjednať ani o chlp, aj keby Mu človek ako obetu priniesol celú Zem! Preto je s Ním, pravda, dosť ťažko vychádzať; no neexistuje, že by bol niečo menej ako ten najväčší prorok, a každé Jeho slovo je, keď sa to presne uváži, plné Pravdy, Sily a Lásky, a dokonca aj tupá príroda poslúcha Jeho pokyny! Čo iné by sme chceli robiť, ako zostať pri Ňom, dokým nás od Seba sám neodvrhne?! Lebo skutky, ktoré činil pred našimi očami, pred Ním nevykonal žiaden človek, a preto s Ním zostávame za každú cenu!“ 87,8

Urazení ale povedia: „Robte, čo chcete, my ale ideme! Ak hostiteľovi niečo dlžíme, nech nám vystaví účet!“87,9

Hostiteľ však hovorí: „Ja nemám ubytovanie pre cudzincov, len pre vlastné deti Jakobove, a tie to u mňa majú zadarmo, ako všade v Kaanáne – zemi, kde mlieko a med tečú potokmi!“87,10

Po tomto rozhodnutí sa zodvihnú, vydajú sa na cestu a ponáhľajú sa odtiaľto. Keď sú však od Kány vzdialení na niekoľko hodín, a od únavy už nevládzu dvíhať nohy, padnú na cestu a tam sa, v počte niekoľko sto ľudí, odoberú na nočný odpočinok.87,11

Tou istou cestou však z Jeruzalema prichádza silná légia rímskych vojakov a natrafí na túto karavánu. Keďže unavených nie je možné zobudiť, strážia ich až do rána nasledujúceho dňa. A keď sa ráno zobudili, spútali im ruky, a keďže sa nevedeli preukázať platnými cestovnými pasmi, všetkých ich odviedli ako väzňov pred súd do Jeruzalema, kde ich týždeň vypočúvali, až kým ich – identifikovaných ako Židov a po zaplatení pokuty – neprepustili na slobodu.87,12

Avšak časť týchto rímskych vojakov prišla toho istého rána aj do Kány. Keď prehľadajú náš dom a my sa preukážeme cestovným povolením z Jeruzalema, nerobia už žiadne ďalšie problémy a pokračujú ďalej do Kafarnaumu potom, ako veliteľ tejto légie, ktorý Ma spoznal, prebral so Mnou veľa vecí a hneď Ma informoval, že teraz bude dlhší čas prebývať v Kafarnaume, kam sa už pred pár dňami odobrala jeho rodina, s ktorou sa tam stretne. Zároveň Ma pozve, aby som sa zastavil v Kafarnaume, porozprávať sa, čo mu aj sľúbim, že za pár dní urobím.87,13

Tiež sa Ma opýta, či neviem, čo je to za veľkú karavánu, ktorú v noci našiel ležať na ceste do Jeruzalema, ponorenú v hlbokom spánku. 87,14

Ja mu poviem, kto to je, a on Mi s priateľským úsmevom odvetí: „Keď som natrafil na týchto chlapíkov, hneď som si pomyslel, že tu ide v podstate len o farizejských špiónov a veľmi by ma prekvapilo, keby si ich Ty ako takých neodhalil už na prvý pohľad!“87,15

Nato mu Ja odvetím: „Nemáš úplne nepravdu, keď to tak vidíš. No keď Ma nasledovali z Jeruzalema a Judska, vtedy nimi ešte neboli; teraz sa však niektorí z nich nimi môžu stať a aj sa nimi stanú – na svoju veľkú škodu. Lebo chrámová zberba síce miluje zradu, obáva sa však zradcu viac ako zradeného nepriateľa, a preto žiadneho zradcu nenechá na slobode. Skoro všetci dostanú napiť z prekliatej vody a z desiatich z toho vyviazne so životom sotva jeden; no preživší sú v takom prípade zvyčajne obvinení z krivoprísažníctva a v Josafate, na mieste, ktoré je prekliate, ich zahrabú do prekliatej zeme. A to bude aj údelom niektorých z tých, ktorí Ma zradia chrámovej zberbe! Lebo Môj čas ešte neprišiel!“87,16

88 – Pánov rozhovor s Kornéliom o chrámovej zberbe v Jeruzaleme a o Pánovom vyčistení chrámu. Nikodémov dobrý vplyv. Predpoveď súdu nad Jeruzalemom.

Hovorí veliteľ, menom Kornélius, ktorý je tiež bratom cisára Augusta: „No, dobre im tak! Lebo ti ani neviem opísať, ako mi táto chrámová zberba leží v žalúdku! Hovorím ti, drahý vznešený priateľ: To najhoršie z najhoršieho na celej Zemi je židovský chrámový klér! Naši kvázi-egyptskí kňazi sú zlí, ale tu a tam je občas možné zahliadnuť niečo ľudské; o nejakých krutostiach veľmi nepočuť a – až na pár mystických výnimiek – spočíva ich pôsobenie v nabádaní ľudstva k ľudskosti a k bojovej odvahe.88,1

Ale títo chlapi sú úplní pokrytci! Navonok sa tvária tak prísne a zbožne, akoby všetci so sebou nosili vrecia plné živých bohov; podľa svojho vnútra by však podľa našich mýtov boli príliš zlí aj pre ten najnižší Tartaros. Veru, ak by naše povestné tri hlavné fúrie, pred hrôzostrašnosťou ktorých sa všetko od strachu a hrôzy premení na kameň, zbadali jedného takého jeruzalemského chrámového chlapíka, sami by sa nakoniec museli od strachu a hrôzy zmeniť na diamantové kamene! Vravím Ti: Pre konečné rozuzlenie tohto najhoršieho a najzapeklitejšieho chrámového a kňazského klbka musí čo najskôr prísť ostrý meč macedónskeho kráľa, inak sa v tomto zlovestnom klbku ocitne čochvíľa celá Zem! – Ó, priateľu! Mohol by som Ti o týchto chlapoch porozprávať veci, z ktorých by celú Zem zachvátila horúčka! Ale dosť už, uspokoj sa zatiaľ s týmto; keď prídeš ku Mne, budeme sa o tom rozprávať viac!“88,2

Hovorím Ja: „Nechaj to tak; Ja poznám túto bandu od ich najspodnejších korienkov! No z tvojho klanu v Ríme som si už vyhliadol jedného ,macedónskeho kráľa‘; jemu sa dostane cti rozťať rozžeraveným mečom toto najspletitejšie klbko zo všetkých! [41] Predtým však toho ešte dosť urobím pre možné polepšenie niektorých spomedzi nich!“ 88,3

Hovorí veliteľ: „To nerob! Lebo ak dokážeš ako človek umrieť, oni už budú vedieť, ako Ťa zabiť, aj keď si pravý Syn Boží! Lebo Ti hovorím, že pred týmito chlapmi si nie je istý svojím životom ani samotný Boh! – Ver mi, najdrahší mladý priateľ!“88,4

Hovorím Ja: „Nechajme to tak! To, čo Otec chce, to sa aj stane! Stačilo by jedno fúknutie z Mojich úst a viac by ich nebolo! Ale to nie je vôľou Môjho Otca, takže sa tým nateraz nebudeme zaoberať!“88,5

Hovorí veliteľ: „Ak budú títo chlapi takto pokračovať ďalších desať rokov, v Judsku nezostane nažive veľa ľudí. Keby v ich vysokej rade nesedel jeden umiernený, tak nedlho potom, ako si odvážne vyčistil chrám od tej hávede, by prepukli ohromné problémy! No tento naozaj poctivý človek, menom Nikodém, dokázal týchto chlapov, ktorých je už pomaly toľko ako trávy na Zemi, udržať na uzde. Bolo to na umretie smiešne, ako im veľmi prefíkane dokázal zdôvodniť, že vyčistenie chrámu bolo špeciálne povolené Bohom, aby sa tak Jeho služobníci mohli dostať k veľkému množstvu peňazí, keďže to boli práve obchodníci, peňazomenci a predajcovia holubov, ktorí okrem malého nájmu za stánok nikdy neobetovali do Božej pokladničky, hoci majú najviac peňazí v celom Jeruzaleme! S tým sa väčšina uspokojila a niektorí hovorili: ,No, nech teda príde so svojím čarodejníctvom aj na ďalšiu slávnosť; bude užitočný!‘ Ale iní, ktorí sa pomimo, cez sprostredkovateľov, podieľali na zmenárenskom obchode, neboli, prirodzene, z takéhoto želania príliš nadšení. Bez ohľadu na to si stojím za tým, že Ti tá zberba pri prípadnom čistení chrámu na ďalšej slávnosti neskriví ani vlas na hlave, keďže pri tom poslednom si im pomohol k slušnej sume peňazí. Keby si ale chcel zase ísť do Jeruzalema v rovnakej záležitosti, musíš prekĺznuť potajomky, inak nájdeš chrám sám od seba vyčistený; lebo predavači, zmenári a obchodníci s dobytkom vyslali všetkými smermi špiónov, ktorí Ťa majú na Tvojich cestách sledovať, rovnako ako istí, mimoriadne zlí služobníci svätyne. Medzi tými, ktorých som dal zatknúť na ceste, to boli samí takíto chlapíci; neverím, že sa medzi nimi nájdu dvaja počestní!“ 88,6

Hovorím Ja: „No, túto láskavosť im môžem ešte raz urobiť, ale potom zabezpeč, aby viac žiadny peňazomenec a obchodník v chráme neprevádzkoval svoj obchod! Keď poslednýkrát vstúpim do Jeruzalema, vtedy budem musieť chrám vyčistiť ešte raz – tak, ako som ho vyčistil nedávno!“88,7

Po tomto predbežnom uistení príde veliteľ roty a oznámi veliteľovi, že vojaci sú pripravení na odchod. Veliteľ sa teda porúča a ešte raz Mi pripomína, aby som ho v Kafarnaume určite navštívil! Po tomto hostiteľ podáva dobré raňajky, ktorých sa zúčastnia všetci hostia.88,8

89 – Ježiš sa modlí za všetkých Svojich; pošle Svojich bratov, aby si dali do poriadku domáce záležitosti. Tomáš a Iškariotský. Liečenie vkladaním rúk, liečivé rastliny.

Keď doraňajkujeme, poviem všetkým prítomným: „Ak si niekto potrebuje doma niečo vybaviť alebo zariadiť, môže za tým účelom na pár dní odísť, ale na tretí deň nech je naspäť! Lebo Ja tu v Káne pár dní pobudnem a trochu si oddýchnem. No tí, ktorí to majú domov ďaleko, tu môžu zostať, spolu s tými, ktorí Ma nechcú opustiť! No počas tých dvoch dní nebudem vyučovať, ani nič robiť, iba – ako som povedal – odpočívať a modliť sa za vás všetkých k Otcovi.“89,1

Potom ku Mne pristúpi aj Mária a Mojich päť bratov a pýtajú sa Ma, či sa aj oni majú pobrať na pár dní do Nazaretu a dať tam do poriadku nejaké domáce záležitosti.89,2

A Ja poviem: „Áno, choďte a zariaďte to, lebo Moji učeníci musia mať poriadok aj vo svojich svetských domovoch. No zariaďte si to na pár rokov a prenajmite domácnosť niekomu chudobnému, ale, pozor, bezplatne! Lebo ako Moji bratia a učeníci už v budúcnosti nemáte od nikoho žiadať odmenu alebo mzdu, ale máte si vziať len to, čo vám dajú dobrovoľne! – Bratia s Máriou to prisľúbia a poberú sa do Nazaretu.89,3

Z učeníkov, ktorí Ma nasledovali z Bethabary, kde krstil Ján, odišiel domov len Tomáš a to so zámerom získať pre Mňa ešte ďalších učeníkov – čo potom aj urobil. Medzi nimi bol však aj istý Žid, ktorý nebol rodený Galilejec, menom Iškariotský, ktorý Ma potom zradil. Tento bol do istého času najhorlivejší zo všetkých Mojich učeníkov. Robil pokladníka, za všetko platil a pôsobil ako akýsi pripravovateľ a organizátor všade, kde som potom chodil. Vedel ale tiež, ako si na Mojich činoch a učení potajomky privyrobiť a táto túžba po peniazoch z neho nakoniec urobila to, čím sa stal – teda Mojím zradcom! No Peter a iní učeníci, ktorí Ma nasledovali z Bethabary, zostali.89,4

Peter, potom ako som sa ho spýtal, či nechce ísť na pár dní domov, povedal: „Pane, len smrť ma môže od Teba oddeliť alebo príkaz z Tvojich úst! Po Tomášovi som poslal odkaz pre Môjho syna Mareka, že má prísť sem; mohol by byť užitočný, lebo v písaní je skoro taký zručný ako Matúš! To je ale tiež aj všetko, čo potrebujem zariadiť v mojej domácnosti – o všetko ostatné sa staráš Ty, môj Pán a môj Boh!“ – Hovorím Ja: „Nie tak nahlas, Môj Šimon Peter, tu nie sme v Sychar! Je ich tu ešte dosť takých, ktorí nie sú tak ďaleko ako ty; títo by sa mohli hnevať. Preto stačí, keď Ma v budúcnosti budeš oslovovať ,Pane‘; to ostatné si zatiaľ podrž len vo svojom srdci, ktoré Ja dobre poznám!“89,5

Peter sa s týmto uspokojí a opýta sa Ma, či počas tých dvoch dní v Káne nebudeme robiť vôbec nič. Ja mu však poviem: „To iste nie, ale tak intenzívne ako v Sychar tu robiť nebudeme! Pozemsky sme tu vo svojej domovine a vieš, čo je prorok platný vo svojej otčine! Preto tu, v našej vlastnej sfére, nebudeme veľa robiť, ani učiť; lebo kde chýba viera, tam je pre nás málo práce. Preto tu na pár dní, ako sa hovorí, máličko zvoľníme a pripravíme sa trochu na budúce veci!“89,6

Po týchto slovách príde Matúš a pýta sa Ma, či by mal teraz zaznamenať niečo z toho, čo videl a počul v Sychar.89,7

Ja však poviem: „Ak chceš niečo robiť, opíš ešte párkrát kázeň na hore, a jeden kus nech zostane tu v Káne, u domáceho, a jeden kus necháme v Kafarnaume; lebo ani tam nebudeme mať veľa čo robiť!“89,8

Teraz však príde hostiteľ a pýta sa Ma, čo by som chcel jesť na obed. A Ja mu vravím: „Priateľu, načo taká márna otázka?! Pred raňajkami si sa Ma nepýtal, a vidíš, chutili Mi! A bude Mi chutiť aj obed! Hovorím ti, každé jedlo, ktoré je okorenené vznešeným a láskyplným srdcom dávajúceho, chutí najlepšie – lepšie ako tie najdrahšie veci, ktoré sa vynímajú na stoloch sebeckých žráčov a napĺňajú ich sály vôňami ambry!“ S týmto bol mladý hostiteľ úplne spokojný a s radostným srdcom potom ponúkol všetko možné, aby nás na obed čo najlepšie pohostil.89,9

A tak, medzi mnohými dobrými rozhovormi a mnohorakými návštevami zo strany obyvateľov tohto malého mesta, prešli dva dni.89,10

Niekoľko chorých bolo tiež vyliečených samotným vkladaním rúk a jednému tamojšiemu poctivému lekárovi, ktorý nedokázal pochopiť liečenie vkladaním rúk, som ukázal množstvo liečivých rastlín a iných vecí, pomocou ktorých potom dosiahol skvelé uzdravenia a získal si tým veľmi dobré meno. 89,11

Na tretí deň sa však, okrem matky Márie a štyroch starších bratov, zase vrátili všetci, ktorí tie dva dni strávili vo svojich domovoch a zo všetkých strán priviedli nových učeníkov. Najmä Tomáš prišiel v tomto smere s veľmi bohatým úlovkom, a tiež so sebou priniesol množstvo pečených rýb, lebo vedel, že mám takéto ryby rád.89,12

Aj mladý Marek priniesol svojmu otcovi Šimonovi veľa pozdravov a tiež množstvo tých najlepších pečených rýb, a Iškariotský priniesol do spoločenstva veľa peňazí a tiež veľa života – lebo bol veľmi živý, bystrý a všetko organizoval – Ja som sa mu veľmi zapáčil, a on vedel veľa rozprávať o rozličných udalostiach, ktoré sa tu a tam prihodili v rozľahlej rímskej ríši.89,13

Keď sme už teraz boli pohromade, chcel som sa vydať na ďalšiu cestu. Ale hostiteľ Ma poprosil, aby som zostal ešte do večera, lebo vonku bolo veľmi horúco. A Ja som zostal do večera. Keď sa ale slnko začínalo dosť približovať k západu, pripomenul som spoločenstvu, aby sa pripravili na odchod, keďže so západom slnka mám v úmysle nastúpiť na ďalšiu cestu. 89,14

90 – Vyliečenie syna kráľovského úradníka.

(Ján 4:47) Istý kráľovský úradník v Kafarnaume mal chorého syna. Keď tento (otec chorého syna) počul, že Ježiš prišiel z Judska do Galiley, vybral sa za Ním (do Kány) a prosil Ho, aby prišiel (do Kafarnaumu) a uzdravil mu syna, ktorý už umieral.

Keď sa už chceme vydať na cestu, náhli sa ku Mne takmer bez dychu jeden muž kráľovského pôvodu a blízky príbuzný veliteľa, ktorý pred pár dňami odišiel do Kafarnaumu; lebo od veliteľa sa dozvedel, že som z Judska opäť prišiel naspäť do Galiley. Tento kráľovský muž mal jediného syna, ktorý bol náhle postihnutý zlou horúčkou a lekár z Kafarnaumu, ako chorého uvidel, pochopil, že mu niet pomoci. Synov otec si zúfal a od bolesti nevedel, čo si počať. Vtedy prišiel za ním Kornélius, veliteľ, a povedal mu: „Bratu, poradím ti! Odtiaľto do Kány je to pre dobrého chodca sotva jedna hodina! Tam práve prebýva slávny liečiteľ Ježiš z Nazaretu! Ja sám som ho tam cestou sem stretol a rozprával som sa s ním! Určite tam ešte bude, lebo mi sľúbil, že priamo odtiaľ pôjde do Kafarnaumu a navštívi ma tu! A čo On sľúbi, to aj určite dodrží! Keďže ku mne zatiaľ neprišiel, je celkom iste ešte stále v Káne! Ponáhľaj sa tam osobne a popros Ho, aby prišiel za tvojím synom a pomohol mu! A ručím ti za to, že hneď príde a tvojmu synovi pomôže!“90,1

Keď sa to kráľovský úradník dozvie od svojho brata Kornélia, ihneď upaľuje do Kány a ako už bolo poznamenané, prichádza tam celkom bez dychu, práve, keď sa chystám vykročiť na cestu. Ledva ku Mne dôjde a už padne predo Mnou na zem a prosí Ma, aby som sa s ním čo najrýchlejšie ponáhľal do Kafarnaumu, lebo jeho jediný syn, ktorý je mu všetkým, už zápasí so smrťou a žiaden lekár v Kafarnaume mu nedokáže pomôcť, a ak sa nebudem ponáhľať, jeho syn určite umrie, kým stihnem dôjsť do Kafarnaumu, pokiaľ už medzičasom aj neumrel!90,2

(Ján 4:48) Ježiš mu povedal: „Keby ste nevideli znamenia a zázraky, neverili by ste.“

Hovorím Ja: „Vieš, ty Môj priateľ, s tebou je to ťažké! Lebo pokiaľ vopred nevidíš znamenia a zázraky, neveríš! Ja pomáham predovšetkým tým, ktorí veria, aj keď vopred nevidia žiadne znamenia a zázraky! Lebo kde nachádzam bezpodmienečnú vieru, tam vyliečim určite a isto!“90,3

(Ján 4:49) Kráľovský úradník mu odpovedal: „Pane, poď, kým mi dieťa neumrie!“

Tu kráľovský muž zvolá: „Ó Pane, nerozprávaj sa tu so mnou, úbohým, tak zdĺhavo; veď vidíš, že verím, inak by som za Tebou neprišiel! Prosím ťa, ó Pane, vojdi len pod strechu môjho domu a môj syn bude žiť! Ak ale budeš otáľať, tak podľa všetkého umrie, kým prídeš! – Vieš, ja mám veľa sluhov, a keď jednému alebo druhému poviem: Urob toto alebo urob tamto, tak to urobí! Keby som v Teba nemal tú najúplnejšiu vieru, poslal by som za Tebou jedného zo svojich sluhov! Ale keďže som plný tej najsilnejšej viery, prišiel som osobne, lebo moje srdce mi povedalo: ,Keď Ťa nájdem a uvidím, môj syn sa uzdraví!‘ Pane, ja tiež uznávam, že vôbec nie som hoden, aby si vošiel pod moju strechu – ale ak by si vyslovil len jedno slovo, môj syn bude živý a zdravý!“90,4

(Ján 4:50) Ježiš mu povedal: „Choď, tvoj syn žije!“ Ten človek uveril Ježišovým slovám a odišiel.

Hovorím Ja: „Takú vieru som nenašiel v celom Izraeli! Choď s dôverou domov, stane sa ti podľa tvojej viery! Tvoj syn žije! – A kráľovský úradník išiel domov v slzách vďaky a radosti; lebo Mojim slovám veril bez akýchkoľvek pochybností. Ja som však tento večer a ďalší deň zostal ešte v Káne, z čoho mal hostiteľ veľkú radosť.90,5

(Ján 4:51) Ešte bol na ceste, keď mu vyšli naproti sluhovia a oznámili mu, že jeho dieťa žije.

Keď sa kráľovský úradník – ktorý sa v Kafarnaume tešil veľkej vážnosti, keďže bol, po prvé, rovnako ako veliteľ Kornélius, spriaznený s vládnucim rímskym domom, a po druhé bol Rímom ustanovený ako vysoký úradník – blížil k mestu, napred mu vyšlo mnoho jeho sluhov a nahlas mu ohlasovali: „Pane, tvoj syn žije a je úplne zdravý!“90,6

(Ján 4:52) Opýtal sa ich na hodinu, v ktorú sa dieťaťu uľavilo. Odpovedali mu: „Včera o siedmej hodine mu prestala horúčka.“

Tu muž skoro odpadol od radosti a pýtal sa, o ktorej hodine sa mu polepšilo. A sluhovia jednohlasne odpovedali: „Včera o siedmej hodine mu prešla tá zlá horúčka!“90,7

(Ján 4:53) Tu otec spoznal, že to bolo práve v tú hodinu, keď mu Ježiš povedal: „Tvoj syn žije!“

Keď sa to od sluhov dozvedel, začal počítať a zistil, že k tomu došlo presne v tej hodine, keď som mu povedal: „Tvoj syn žije!“ Potom išiel pozvoľným tempom domov. A keď tam došiel, už mu veliteľ Kornélius privádzal naproti úplne zdravého a veselého syna a povedal mu: „Tak ako, bratku, poslal som ťa k dobrému liečiteľovi, či nie?“90,8

Kráľovský úradník však povedal: „Áno, bratku, svojou radou si mi život desaťkrát prinavrátil! Ale tento liečiteľ Ježiš z Nazaretu je zjavne viac ako len obyčajný liečiteľ, ktorý dokáže liečiť choroby pomocou liečivých rastlín! – Rozmýšľaj! Bez toho, aby môjho syna vôbec videl, vyslovil: ,Tvoj syn žije!‘ a syn sa práve v tej hodine uzdravil! – Počúvaj, to je niečo veľmi zvláštne! Vravím ti: Takéto niečo nie je možné žiadnemu človeku, ale len Bohu! A odteraz verím ja a určite aj celý môj dom, že tento Ježiš je nado všetky pochybnosti nad všetky nebesá pravým Bohom a teraz medzi ľuďmi chodí v ľudskej podobe, aby všetkých ľudí liečil a učil ich. – Keď sem príde, musí mu byť preukázaná božská pocta!“90,9

Hovorí Kornélius: „Ja ho ako takého tiež poznám a nenechám si to vziať, ale On nestrpí, aby sa voči nemu takto vychádzalo!“90,10

Hovorí otec vyliečeného syna: „Keď má človek v ruke takýto dôkaz, potom – myslím si – nie je možné učiniť priveľa!“90,11

Hovorí Kornélius: „Úplne s tebou súhlasím, ale ako som už povedal, tak to je a zostane, že On je vyhláseným nepriateľom otvorených a vonkajších prejavov úcty. Ako viem od Jeho najranejšej mladosti, uznáva iba tiché vnútorné prejavy úcty, ktoré sa prejavujú ako láska srdca. Všetko vonkajšie je pre Neho nadovšetko otravné, a keby sem prišiel, ako mi prisľúbil, mohol by si ho otvoreným zbožňovaním z tohto miesta akurát tak navždy vypudiť! Preto vo svojom srdci rob všetko, čo chceš; len sa vyhýbaj akejkoľvek otvorenej ceremónii! Lebo ja ho poznám už od Jeho narodenia v Betleheme a od tých čias som o Ňom veľa počul a veľa aj na vlastné oči videl!“ 90,12

Hovorí kráľovský úradník: „No dobre, tvoju radu som nasledoval aj včera cez deň, tak ju vypočujem a budem sa ňou riadiť aj dnes v noci.“ 90,13

(Aby sa predišlo slovíčkáreniu, ohľadom slova „včera“, je potrebné malé vysvetlenie, že obzvlášť v Galilei trval deň len do západu slnka; po západe slnka už začal vlastne ďalší deň a pár minút po západe sa k uplynulému dňu odkazovalo ako „včera“. So západom slnka začínala už prvá nočná stráž pre prichádzajúci deň; jedna nočná stráž ale trvala tri dnešné hodiny a jedna denná hodina v lete bola dlhá skoro dve dnešné hodiny a v zime sotva jednu, lebo doba slnečného svitu musela mať vždy dvanásť hodín, či už bol deň krátky alebo dlhý. Ak je teda uvedené, že kráľovský úradník zašiel z Kafarnaumu do Kány za hodinu, to by podľa dnešných časových údajov boli takmer celé dve hodiny. – Toto krátke dovysvetlenie je tu o to viac potrebné, lebo bez neho by sa mnohé v tomto evanjeliu dalo len ťažko pochopiť, keďže zodpovedajúce časové súvislosti sú uvádzané podľa vtedajších a nie podľa dnešných časových jednotiek.)90,14

91 – K správnemu porozumeniu rozdielov medzi evanjeliami.

(Ján 4:54) Toto bolo druhé znamenie, ktoré urobil Ježiš, keď prišiel z Judska do Galiley.

Nasledujúci deň v Káne hovorím Jánovi, ktorý zaznamenal aj prvé znamenie na svadbe, aby rovnako zapísal aj toto druhé znamenie na tom istom mieste; a Ján to aj stručne urobil v ôsmich veršoch tak, ako to stojí napísané. 91,1

Ale tiež Matúš sa Ma pýtal, či aj on má zapísať toto znamenie. – Ja som mu však povedal: „Nechaj to tak! Keď zajtra prídeme do Kafarnaumu a budem tam vyučovať a robiť znamenia – toto potom zapíš! K Mojej reči na hore ale doplň ešte vyliečenie malomocného zo Sychar, ktorého som vyliečil, ako som schádzal z hory!“91,2

Hovorí Matúš: „Pane, pokiaľ viem, v Sychar si vyliečil dvoch malomocných; ktorý prípad mám teda zapísať?“91,3

Hovorím Ja: „Vyliečení boli vlastne viac ako dvaja; ale stačí spomenúť toho, ktorého som vyliečil na úpätí hory, a potom som mu nakázal, aby sa išiel ukázať kňazovi Jonaelovi, ktorého meno uvádzať nemusíš, a obetoval dar, aký prikázal Mojžiš ako dosvedčenie o tom! Lebo kto Mi neverí na základe jedného znamenia, nebude Mi veriť, ani keby som pred ním učinil sto znamení! Preto z tých mnohých znamení doplň len toto jedno, ktoré som ti práve opísal!“91,4

Hovorí Matúš: „Ach, áno, Pane, teraz už viem, ktoré znamenie myslíš! Poznamenal som si ho, ale písomne som ho celé nezaznačil, to ale urobím hneď teraz a začnem tak hneď novú kapitolu. Lebo kázeň na hore som rozdelil do troch kapitol a toto bude teraz štvrtá kapitola.“91,5

Hovorím Ja: „Zatiaľ je takéto tvoje rozdelenie dobré; keď ale budem z tejto Zeme vyzdvihnutý do nebeského večného Kráľovstva, budeš nútený dopísať ešte štyri úvodné kapitoly; preto môžeš už teraz tie tri kapitoly kázne na hore namiesto I, II a III označiť číslami V, VI a VII a túto novú ako VIII!“ 91,6

A Matúš si svoje záznamy hneď zoradil v tomto poradí, a tak dnes kázeň na hore – hoci bola prvou vecou, ktorú Matúš zapísal – nie je v prvej kapitole, ale až v piatej, šiestej a siedmej kapitole.91,7

Vedieť toto je tiež dôležité pre lepšie pochopenie oboch evanjelií – podľa Jána a Matúša – lebo oba boli napísané pod Mojím osobným vedením a jedná sa tu predovšetkým o to, aby sa týmto vedením oba, navonok veľmi nepodobne vyzerajúce záznamy, priviedli pod jednu strechu, a tým do správnej harmónie, lebo sa takmer vždy stáva, že aj sami o sebe dobrí znalci Písma posudzujú zázraky, ktoré sú v Jánovi a Matúšovi podobné, ako tie isté, no samých seba sa predsa pýtajú: „Ako je možné, že Matúš hovorí toto, a Ján tamto, keď skutočnosť sa zdá byť jedna a tá istá?“91,8

Z toho tiež vyvstali mnohé chyby a nezriedka úplné odpadnutie od Môjho učenia, ako je to popísané v evanjeliách.91,9

Človek by sa tu iste mohol spýtať: ,Ale prečo si to, ó Pane, ponechal takto celé stáročia a nikomu si to nevysvetlil?‘ Nato hovorím:91,10

Neprešlo ani jedno storočie, v ktorom by som všade, kde čo len trochu uznávajú Moje učenie, nevyvolil a neprebudil mužov, ktorí ľudom dostatočne priblížili tieto okolnosti a poskytli im nutné vysvetlenie evanjelií. Tí vyvolení to vždy aj učinili a tiež historicky doplnili záznamy, ktoré sa stratili čiastočne ľudskou nedbalosťou, čiastočne skostnatelosťou a nezriedka zlovôľou rôznych sektárskych vodcov a kňazov evanjelia, respektíve Môjho učenia – ale prijali to len veľmi nemnohí.91,11

Cirkvi, ktoré sa časom systematicky vyvinuli, to zavrhli úplne prirodzene a vysvetľovali to ako „kacírstvo“ a „diablovo zjavenie“, lebo sa im to nehodilo do ich ziskuchtivého a panovačného krámu!91,12

Na druhej strane, učenci a umelci vysvetľovali tieto zjavenia ako „fantázie“ a „snové blúznenia“ úbohých hlupákov, ktorí tiež chcú niečo znamenať bez toho, aby si k tomu osvojili potrebné kvality námahou, usilovnosťou a poctivým štúdiom.91,13

Avšak na miestach, kde tí vyvolení a prebudení proroci žili a boli známi, mali istotne aj najmenšiu váhu, a preto mohli dokázať len málo. Lebo podľa ľudských predstáv, aké ich majú vo všeobecnosti, by prorok vlastne ani nemal žiť na Zemi, a vôbec by nemal mať ľudskú podobu, tiež by nemal nič jesť a piť, nemal by nosiť oblečenie, ale by mal prinajmenšom cestovať vzduchom na ohnivom voze ako Eliáš a každému človeku zvestovať len to, čo sa mu samoľúbo dobre počúva a čo mu lichotí! To by bol ten pravý prorok, na ktorého by sa istotne upreli všetky oči a uši, obzvlášť ak by pri svojich vzdušných jazdách zázračne rozhadzoval medzi bohatých vo veľkom zlaté a strieborné mince, no medzi proletariát len drobné mince, ako medenáky, a popri tom velebil veľkých, bohatých a mocných, ale úbohých diablov (proletariát) o to častejšie prísne trestal, obzvlášť, ak sa odvážili šomrať proti bohatým, veľkým a mocným! Taký prorok by pre chudobných, pravdaže, nebol žiadnym príjemným zjavom a nechválili by ho! 91,14

Ale pokiaľ je prorok človek ako každý iný, ak je a pije, a dokonca má príbytok a pritom sa zaoberá nejakým svetským zamestnaním, och, to je potom s jeho prorokovaním koniec! Bude vyhlásený buď za poloblázna alebo za pokrytca a vo svojej domovine toho určite dosiahne len veľmi málo! 91,15

Takže Ja som počas takmer 2000 rokov stále dopĺňal to, čo chýbalo; kto to ale prijal? Ja hovorím: Vždy len veľmi nemnohí a aj tí len zriedka dostatočne živo! Bolo to síce vzaté na vedomie, ale aby si niekto podľa toho zariadil svoj život a potom sa v Duchu presvedčil, že ten, inak prirodzený človek, bol Mnou skutočne vyvolený, aby ľuďom do stále temnejšieho sveta priniesol opäť čerstvé Svetlo z nebies, to človek zo všemožných ničotných dôvodov vždy opomínal!91,16

Jeden si kúpil pár nových volov a musí ich pripraviť na oranie, a teda, prirodzene, nemá čas; druhý musí kúpiť nové pole, a preto tiež nemôže prísť! Tretí sa oženil, a preto už vôbec nemá čas, ani príležitosť! Štvrtý musí postaviť veľký dom a od starostí nevie, kam skôr skočiť; ten predsa nemôže mať čas! A preto má každý na konci vždy nejakú výhovorku a nové Svetlo z nebies potom zase zbytočne celé storočie žiari v nejakom zapadnutom kúte Zeme. A keď v ďalšom storočí opäť darujem nové Svetlo na osvetlenie starých záznamov, stretne ho rovnaký osud!91,17

Keď to ale človek, na základe skúseností všetkých dôb, musí až príliš isto priznať, potom je tu otázka, či je to skutočne Moja vina, že staré záznamy až do tejto doby obsahujú stále rovnaké medzery, aké namyslení rozumoví bádatelia a vrtáci objavili už pred tisíc rokmi, z čoho potom vždy vzchádzali ako huby po daždi mnohí pochybovači a nakoniec odmietači Môjho učenia, a Mojej a jeho (učenia) plnej Božskosti.91,18

Preto však v tejto veci vydávam teraz úplné Svetlo, aby sa na konci nikto nemohol vyhovárať, akoby som sa od čias svojho telesného pobytu na Zemi už viac nestaral o čistotu a úplnosť Môjho učenia, ani o ľudí, ktorí ho prijali!91,19

Keď najbližšie prídem opäť na Zem, prevediem dôkladné preosiatie, a neprijmem nikoho, kto ku Mne príde s akýmikoľvek výhovorkami! Lebo každý, kto vážne hľadá, môže a musí nájsť! No choré ovce a somáre pri krmelci dostanú takú medicínu, po ktorej začnú byť iste pažravé po krmive z nebies; no potom budú, ako rekonvalescenti, dlhý čas kŕmené veľmi homeopaticky [42]! A teraz naspäť k evanjeliu!“91,20

92 – Pán a Matúš. O vševedúcnosti Božej. Vedenie ľudí. Podobenstvo o kamenitom poli.

Keď bol Matúš hotový so svojimi mnohými veršami – deň nato, ako som predchádzajúci deň z Kány vyliečil syna kráľovského úradníka z Kafarnaumu – ukázal Mi tú prácu, ktorú som pochválil, keďže vo všetkej stručnosti celkom dobre zachytávala všetko podstatné. No potom, ako si zbalil svoj písací materiál, príde opäť za Mnou a pýta sa Ma, asi koľko písacieho materiálu bude potrebovať v Kafarnaume; lebo mimo balíka mal po ruke, pre použitie v Kafarnaume, len štyri tablety. Ak bude potrebovať k dispozícii viac tabletov, mohol by ich tu z hlavného balíka vybaliť ľahšie ako v Kafarnaume!92,1

Hovorím Ja: „Štyri stačia; no musím ťa pritom upozorniť na jednu chybičku v usporiadaní tvojich vecí! V podstate na tom síce nezáleží; no pri Mne všetko musí prebiehať v určitom poriadku, preto je od teba nemúdre, že si najprv zbalíš svoje písacie potreby a až potom sa Ma pýtaš, koľko tabletov budeš potrebovať. Keby som teraz povedal: ,V Kafarnaume budeš potrebovať päť tabletov!‘, musel by si kvôli jednému tabletu rozbaliť celý balík, čím by ti zjavne vznikla úplne zbytočná námaha. Ty si však, vďaka Môjmu skrytému vnuknutiu, ponechal vybalených presne ten správny počet tabletov a ušetril si si tak zbytočnú námahu s opätovným rozväzovaním svojho balíka. Ako som však už skôr poznamenal, v podstate na tom vôbec nezáleží; no dobro správneho usporiadania je vo všetkých veciach, nech sa aj často sa zdajú byť akékoľvek nepodstatné, nezriedka k veľkému úžitku.92,2

Pozri, ak sa niekto umýva ráno, na obed alebo večer, a umyje si najprv tvár a až na konci ruky, tvár nebude mať tak skoro čistú, keď si po nej prejde špinavými rukami; keby si ale najprv očistil ruky, potom sa aj jeho tvár, keď si ju vyšúcha čistými rukami, očistí rýchlo a ľahko. 92,3

Jeden človek mal niekde kamenisté pole, ktoré s veľkou námahou a usilovnosťou čistil od kameňov; no dodržiaval pri tom nasledujúci dobrý poriadok: Najprv pozbieral z poľa tie najväčšie kamene a uložil ich mimo poľa do pravidelnej a pravouhlej kopy. Potom pobral menšie kamene a uložil ich do druhej, rovnako pravouhlej kopy. A rovnako naložil s ostatnými, prirodzene, čoraz menšími druhmi kameňov a urobil tak desať kôp, z ktorých každá obsahovala kamene rovnakej veľkosti.92,4

No ľudia zo susedstva, ktorí to videli a svoje polia nečistili od kameňov týmto spôsobom, ale všetky kamene, veľké, či malé, nahádzali spolu na jednu neforemnú kopu, teraz hovorili: ,Pozrite sa na toho blázna, akú zábavku si urobil z tých kameňov!‘92,5

Zanedlho však po tej istej ceste, ktorá viedla popri tomto poli, išiel jeden stavebný majster, ktorý hľadal kamene na stavbu. Keď tento uvidel tých desať usporiadaných kôp, išiel tam a kúpil ich všetky od toho muža – ktorého jeho susedia vyhlásili za blázna – za štyridsať strieborných grošov; lebo takto usporiadané ich hneď vedel dobre použiť. Keď si to susedia všimli, tiež tam prišli a hovorili: ,Pane, prečo si neprišiel za nami? Pozri, my máme rovnaké kamene a dali by sme ti ich za menej grošov, zatiaľ čo tu si za rovnaké kamene zaplatil štyridsať strieborných grošov!‘ Stavebný majster ale povedal: ,Vaše kamene musím najprv roztriediť, čo by mi zabralo veľa práce, času a námahy; tieto sú už ale roztriedené tak, ako ich práve potrebujem, takže ich radšej preplatím, akoby som mal vaše dostať zadarmo!‘ Teraz si, pravda, začali aj susedia triediť svoje kopy kameňov, ale bolo už neskoro – lebo stavebný majster mal dostatok kameňov z tých, ktoré kúpil ako prvé – a susedia nemali nič, iba zbytočnú námahu! 92,6

Preto maj vždy a vo všetkom ten najlepší poriadok! Keď potom príde ten, ktorý prináša zisk, siahne iste najskôr tam, kde nájde najlepší poriadok! Neskoršie úsilie je potom už často a mnohokrát zbytočné! Chápeš tento obraz?“92,7

Hovorí Matúš: „Ó Pane, ako by som ho mohol nechápať?! Je to predsa také svetlé a jasné ako slnko na poludnie!92,8

No teraz by som sa chcel od teba dozvedieť ešte jednu vec: ako si mohol vedieť, že Kafarnaume budem potrebovať práve štyri tablety! Lebo božská vševedúcnosť je pre mňa stále tou najväčšou záhadou! Niekedy, bez toho, aby si sa kohokoľvek na čokoľvek pýtal, vieš všetko, a podľa toho sa zariadiš; inokedy sa zase pýtaš tak, ako my medzi sebou a konáš, akoby si nevedel, čo sa tam alebo hentam stalo alebo stane! Ako je to možné? Pane, prosím Ťa, daj mi k tomu trochu svetla!“92,9

Hovorím Ja: „Priateľu! Veľmi rád by som ti odhalil tieto veci, ale nerozumel by si tomu; preto to nechajme tak! Zakrátko ale nadíde čas, kedy tieto tajomstvá ľahko a jasne pochopíš.92,10

Dopredu ti ale viem povedať toľko, že Boh aj napriek ľudskej slobodnej vôli dokáže vedieť všetko, čo chce; čo ale vedieť nechce – kvôli tomu, aby človek jednal slobodne – to potom ani nevie! Rozumieš tomu?!“92,11

Hovorí Matúš: „Pane, keď je to tak, to je potom pre ľudský život na Zemi nanajvýš nebezpečné! Ktorý, čo len trochu vzdelaný človek, nevie o nespočetnom množstve nepriateľov, ktorí stoja proti úbohému ľudstvu so všemožnými útrapami a pripravujú tak ľuďom ich pád?! Keď o tom Ty, rovnako ako ja, nemáš žiadnu vedomosť a nič proti tomu nepodnikneš, potom to raz so spásou duše bude asi vyzerať zúfalo zle!“92,12

Hovorím Ja: „Nie až tak zle, ako si to teraz myslíš! Lebo, po prvé, bude žiť každý podľa svojej viery, ale hlavne podľa svojej lásky; a po druhé má každý človek možnosť obrátiť sa v každom okamihu k Bohu a prosiť ho o pomoc, a Boh otočí k prosiacemu svoju tvár a pomôže mu z každej núdze! 92,13

Okrem toho je každému človeku aj tak pridelený neviditeľný ochranný duch, ktorý má človeka viesť od jeho narodenia až po hrob! Tento ochranný duch stále pôsobí na ľudské svedomie a až vtedy sa začne stále viac a viac vzďaľovať jemu zverenému človeku, ak sa tento, vedený svojou sebaláskou, dobrovoľne vzdá všetkej viery a všetkej lásky k blížnemu.92,14

Človek na tejto Zemi preto vôbec nie je taký opustený, ako si myslíš; lebo všetko to závisí od jeho nanajvýš slobodného chcenia a konania, či chce, aby Boh na neho dohliadal a viedol ho, alebo nie. Ak to chce človek, bude to chcieť aj Boh; ak to však človek nechce, je od Boha úplne oslobodený a Boh sa už o neho viac nestará – mimo to, čo zo všeobecného poriadku náleží prirodzenému človeku ako prirodzený život a čo je podmienkou jeho existencie. Ale ďalej sa už Boh človekom nezaoberá a kvôli jeho nedotknuteľnej slobode sa ním ani zaoberať nesmie! Až keď človek zo slobodnej vôle svojho srdca Boha hľadá a prosí Ho, potom mu Boh na základe jeho prosieb a hľadania vyjde vždy najkratšou cestou v ústrety – za predpokladu, že to človek so svojím hľadaním a prosbami myslí úplne vážne. 92,15

Pokiaľ však človek hľadá a prosí len pokusne, aby sa presvedčil, či na Bohu a jeho zasľúbeniach niečo je, na to Boh prihliadať nebude a nevypočuje ho! Lebo Boh je Sám v Sebe najčistejšou Láskou a Svoju tvár obracia len k tým, ktorí k Nemu taktiež prichádzajú s čistou láskou vo svojich srdciach a hľadajú Boha kvôli Nemu Samému, aby Ho, ako svojho Stvoriteľa, mohli vďačne spoznávať a majú v sebe vrúcnu túžbu byť Ním samotným ochraňovaní a vedení. 92,16

A o tých, ktorí prichádzajú takto, Boh v každom okamihu vie až príliš dobre, ako to s nimi vyzerá, a On Sám ich vyučuje a vedie všetky ich cesty: ale o tých, ktorí o Ňom nechcú nič vedieť, o nich potom ani Boh úplne vážne nič nevie!92,17

A keď raz budú, na onom svete, postavení pred Boha a budú neviem ako veľmi volať a hovoriť: „Pane, Pane!“, Boh im odpovie: „Odstúpte odo Mňa, vy cudzinci; vás som nikdy nepoznal!“ A také duše budú potom musieť veľa vytrpieť a veľa vybojovať, kým sa budú môcť k Bohu priblížiť ako Ním poznané. Rozumieš tomuto?“92,18

Hovorí Matúš: „Áno, Pane, teraz tomu všetkému rozumiem, čisto a jasne. Nemám ale hneď teraz zaznamenať toto úžasné učenie, ktoré predsa má a musí povzbudiť ľudí, aby Boha bez prestávky hľadali a prosili ho, aby ich viedol po správnych cestách?“92,19

Hovorím Ja: „Nie, Môj drahý priateľ a brat; lebo také učenie by skoro žiaden človek nepochopil správnym a živým spôsobom! Preto ho ani nepotrebuješ zapisovať, iba ak by si to chcel urobiť neskôr – pre seba a niekoľkých bratov.92,20

Ale teraz, ak ste už pripravení pokračovať do Kafarnaumu, vydajme sa na cestu! Kto sa chce pridať, nech nás nasleduje; kto chce ale zostať, nech zostane! Ja tam musím ísť, lebo priamo tam a v malých mestách v okolí jazera, ktoré je galilejským morom, je veľa biedy.92,21

93 – Pán a hostiteľ Koban v Káne. O slobodnom sebaurčení ako božskom základe životného vývoja.

Vydáme sa na cestu. Mladý hostiteľ však ešte raz príde za Mnou a prosí Ma, či by som nechcel stráviť večer u neho.93,1

Ja ale hovorím: „Čoskoro prídem zase; lebo kým sa vydám na ďalšiu slávnosť do Jeruzalema, musím navštíviť Nazaret, a na ceste tam a späť sa opäť zastavím u teba.“93,2

Hovorí hostiteľ: „Pane, to bude moja najväčšia blaženosť! Ale ak už dnes nechceš dlhšie zostať, láskavo mi dovoľ, aby som Ťa aj ja mohol ešte raz doprevádzať!“93,3

Hovorím Ja: „To je čisto na tebe; lebo Ja nebudem nikdy nikoho do niečoho nútiť! Kto Ma chce prijať, nech Ma prijme, a kto chce nasledovať Mňa a Moje učenie, nech nasleduje! Lebo Ja a Moje Kráľovstvo sme slobodní, a preto chceme byť dosiahnutí v úplnej slobode!93,4

Predo Mnou platí len to najslobodnejšie sebaurčenie. Všetko, čo je nad alebo pod tým, nemá predo Mnou a Mojím Otcom – ktorý je vo Mne tak, ako Ja v Ňom – žiadnu hodnotu!93,5

Lebo každý tlak vychádzajúci odinakiaľ ako plne z vlastného srdca je cudzí, a v Mojom večnom, to jest nanajvýš slobodnom poriadku, nemôže mať pre žiadneho človeka niečo cudzie nejakú hodnotu – tú má len a jedine vlastný život.93,6

Ako ti v zásade pomôže, ak nejaké umelecké dielo, ktoré sformovala cudzia ruka, vyhlásiš za dielo svojich rúk? Ak by potom niekto prišiel a za veľkú odmenu od teba žiadal, aby si mu zhotovil rovnaké dielo, musel by si tam stáť v hanbe a znášať, ako ti objednávateľ pred celým svetom vynadá ako klamárovi, podvodníkovi a chválenkárovi, ktorý sa hrdí cudzou slávou. 93,7

Práve tak je aj plné formovanie vlastného života vložené každému človeku úplne do jeho vlastných rúk.93,8

Čo bude raz, pri veľkom hodnotení života každého jednotlivého človeka pred očami Boha, nájdené na človeku ako cudzie, to pre neho tiež nebude mať žiadnu hodnotu a bude mu to vzaté. Potom sa povie: Tomu, kto má, bude ponechané a ešte oveľa viac pridané; tomu však, kto nemá nič vlastné, tomu bude vzaté to, čo má, lebo to nie je jeho vlastné, ale cudzie! 93,9

Hovorím ti, že teraz vôbec nie je nutné, aby si išiel so Mnou; ak to však, čisto zo seba samého, chceš urobiť z lásky ku Mne, tak tým nielenže nič nestratíš, ale vo všetkom desaťnásobne získaš! Lebo ktokoľvek robí niečo z pravej lásky ku Mne, ten tu bude desaťnásobne odmenený a raz v Mojom Kráľovstve stonásobne, aj tisícnásobne a nekonečne!“93,10

Hovorí hostiteľ: „Pane, ak je to tak, potom už určite idem s Tebou, lebo moje vlastné srdce ma k tomu pobáda a chcem ho teda čo najdôslednejšie nasledovať!“93,11

Hovorím Ja: „Dobre, tak to urob, a budeš tak žiť zo svojho srdca, čo jediné je pravým životom. Lebo každý iný život, ktorý nevychádza zo srdca, nie je žiadnym životom, ale smrťou vlastného života u každého človeka! To ti hovorím Ja Sám, ako Pán všetkého Života!“93,12

Hostiteľ má z toho veľkú radosť, hneď si zoberie svoj batoh, nejaké peniaze a pripraví sa na cestu.93,13

Ja mu však poviem: „Osloboď sa od všetkého, tak budeš kráčať oveľa ľahšie; lebo zlodeji napadnú len toho, o kom vedia, že niečo pri sebe má! Keď ale nič nemáš, nemôžu ti ani nič zobrať!“93,14

Hostiteľ nato odovzdá svoje peniaze a batoh svoje žene a nasleduje Ma bez peňazí a bez batoha.93,15

94 – O peniazoch. Dôvera v Boha – ten najväčší poklad. Prečo Mojžiš nedošiel do Zasľúbenej zeme. Judášov chválospev na peniaze. „Čo človek miluje, to aj ospevuje.“

Ale neďaleko stojaci Judáš Iškariotský hovorí: „Ja si ale myslím, že trochu peňazí na cestu nemôže ľuďom nikdy uškodiť?!“94,1

Ja však hovorím: „Kto Ma pozná tak, ako tento hostiteľ, ktorý bol so Mnou aj v Sychar, ten tiež vie, že pri Mne dokáže človek celkom dobre vychádzať aj bez peňazí! Pozri, Ja na svojom kabáte nemám ani vrecká, nie to ešte nejaké peniaze; a predsa som cez Judsko a Samáriu až sem previedol mnoho stoviek ľudí! Opýtaj sa ich, koľko každého z nich stála cesta! 94,2

Nad to ti ešte vravím, že v blízkej dobe nakŕmim mnohé tisíce, a predsa nebudem mať pri sebe viac peňazí, ako mám teraz.94,3

Hovorím ti: Pravá a plná dôvera v Boha má väčšiu hodnotu ako všetky poklady Zeme, ktorými iste môžeš na krátky čas pomôcť svojmu telu, ale svojej duši nikdy! Ak si ale dušu zruinoval, a tým ju stratil, čo potom môžeš dať, aby si ju naspäť vykúpil?!“94,4

Hovorí Judáš: „Áno, áno, máš úplnú pravdu; ale na určité veci predsa človek potrebuje peniaze!“94,5

Hovorím Ja: „Koľko peňazí mal teda Mojžiš, keď viedol Izraelitov?” – Hovorí Judáš: „Mal veľké množstvo zlata, striebra a drahých kameňov!“ 94,6

Hovorím Ja: „To síce mal, ale to ho aj zdržiavalo, takže nemohol vkročiť do Zasľúbenej zeme! Dokážeš to pochopiť?!“94,7

Hovorí Judáš: „Ja som predsa len toho názoru, že u Mojžiša, proroka všetkých Jehovových prorokov, nebolo na vine zlato ani striebro, ktoré musel na Boží príkaz zobrať so sebou z Egypta, ale oveľa viac to, že v slabej chvíli svojej viery primálo staval na dôvere k Jehovovi!“ 94,8

Hovorím Ja: „A čo bolo dôvodom, že jedného dňa zoslabol? Ten, kto nechal Mojžiša zoslabnúť práve kvôli myšlienkam na zlato a striebro, Ten teraz stojí tu a hovorí ti to! Opísané je to síce obrazne, v skutočnosti to ale je a bolo tak, ako som ti to povedal!“94,9

Hovorí Judáš: „Dobre, verím Ti, že to vtedy tak bolo! Teraz však boli zo strany rímskeho kráľa a polovice Zeme peniaze zavedené ako zákonný výmenný prostriedok pre uľahčenie nutnej výmeny medzi ľuďmi, a my sme povinní ich k tomu používať, a okrem toho si myslím, že ak nie je hriech obetovať peniaze do Božej truhlice, nebude hriechom ani dať rovnaké peniaze nejakému chudobnému, aby sa tak na pár dní zaopatril, a tak je to dobré už len kvôli chudobným, zobrať si na cestu peniaze, keď už boli zákonne zavedené štátom, a hostiteľ Koban si tých svojich pár strieborných grošov snáď mohol zobrať so sebou!“94,10

Hovorím Ja: „Ty so sebou síce nosíš hojne naplnenú peňaženku, ale tým trom chudákom, ktorí od teba včera pýtali almužnu, si aj tak nič nedal, takže si myslím, že ty sám nie si práve tým chvályhodným príkladom použitia peňazí, ako si to teraz vyhlasoval!94,11

Ale čo sa týka peňazí v Božej truhlici, poviem ti otvorene, že je to niečo strašne odporné – a to ani nie tak kvôli tým niekoľkým chudobných duchom, ktorí sa domnievajú, že si tým zaistia nebo, ale o to viac kvôli tým, ktorí tie peniaze z truhlice vyberú a v noci ich prehýria s neviestkami! Kým neboli žiadne peniaze, neboli ani žiadne takéto neviestky, ktoré sa verejne ponúkajú – ako je to teraz! Keď má však teraz človek peniaze a všelijaké drobnejšie mince, je teraz v Jeruzaleme, takmer rovnako ako v iných mestách, obrovské množstvo neviestok a muži s nimi hrešia vo dne, v noci! A tí, ktorí majú veľa peňazí a domáce im už prestanú chutiť, si dajú priviesť dievky z horných zemí, kúpia si ich v Grécku, a v Judsku s nimi potom prevádzajú to najhanebnejšie smilstvo! A vidíš, toto všetko, a ešte tisíckrát viac, je požehnaním tebou tak vysoko cenených peňazí! 94,12

To je ale len začiatok kliatby, ktorá spočíva na peniazoch.94,13

Prídu ale časy, ktoré budú horšie ako tie, keď Noe staval archu, a za svoju biedu budú môcť poďakovať zlatu a striebru – a nič iné ako oheň z nebies, ktorý strávi všetku tú špinu pekla nevykúpi ľudí z tej obrovskej mizérie!“ 94,14

Hovorí Judáš: „Áno, áno, Ty si prorok, ktorému niet rovného a môžeš takéto veci vedieť; ale ak sa peniaze používajú dobre, tak tam už snáď nemôže byť nejaký problém?!“94,15

Hovorím Ja: „Hovorím ti: Áno, pokiaľ sa používajú dobre, boli by rovnako dobré ako všetko ostatné na Zemi, čo sa dá použiť na dobré, aj zlé! Ale veľký rozdiel spočíva v tomto: Ak ideš do mesta, musíš na svojich pleciach niesť všetko možné, či už náradie alebo potraviny, a za ne dostaneš niečo iné, čo nevyrábaš, i hotové jedlo a nápoje. To je, pravdaže, trochu nepohodlné – ale tiež nepohodlné na zvádzanie k hriechu! Lebo ak prídeš s tovarom a batohom, alebo ťaháš vozík plný nástrojov a prídeš s tým za neviestkou, že s ňou chceš hrešiť výmenou za pár hrncov alebo mís, vysmeje sa ti a budeš tak ušetrený hriechu! Ak za ňou však prídeš so zlatom alebo striebrom, vtedy sa ti nevysmeje, ale ťa zavedie do nevestinca a bude ťa tam všemožne nabádať k hriechu, aby tak z teba vylákala ešte viac zlata a striebra! Takže peniaze sú iste vecou pohodlnou, ale tiež mimoriadnou zvodnou a pohodlnou k hriechu!94,16

A preto ich aj Satan priniesol do tohto sveta, aby sa pomocou nich ľahšie a viac na svete hrešilo! – Či nevieš, že dobrá príležitosť najskôr priláka zlodeja?!“94,17

Hovorí Judáš: „Áno, áno, tak to je! Ale ak by sme chceli všetkým zlodejom znemožniť kradnúť tým, že ľudia nebudú mať nič, po čom títo zlodeji túžia, potom by sa toho medzi ľuďmi muselo nesmierne veľa zmeniť! Po prvé by ľudia museli byť rovnako chudobní vo všetkých pozemských statkoch, po druhé by museli vyzerať rovnako ako samec a samica lastovičky, a po tretie by nikto nesmel byť múdrejší ako niekto iný! Kým k tomu ale nedôjde, je všetko rozprávanie, učenie a robenie znamení k ničomu! Mnohí sa iste vďaka tomu obrátia; ale desaťkrát toľko ich napriek všetkému učeniu a všetkým znameniam zostane tak, ako boli, pokiaľ sa – a to rovnako ľahko, ak nie ešte ľahšie – nestanú desaťkrát horšími, ako boli predtým. Lebo každý človek má nejakú sebalásku a chce byť rozumne zabezpečený; preto aj každý človek myslí prirodzene najprv na seba, a až potom na druhých! A to mu predsa nemôžeme vyčítať! Dom a pôdu nemôže mať každý; lebo inak by sa pre každého novorodenca musel z Boha narodiť do sveta súčasne dom aj s pozemkom, aby spolu s ním rástol. Keďže tak to ale nie je, a skôr narodení si už dávno privlastnili každý kúsok zeme, vďaka čomu sa väčšine novonarodených nedostane ani len jednu stopu široký kus zeme, nezostáva im nakoniec nič iné, ako sa buď stať pomocou všemožných znalostí pre lenivých vlastníkov nenahraditeľnými a v jednom alebo druhom umení poskytovať bohatým vlastníkom služby, alebo sa musia dať na kradnutie, aby sa nemuseli chopiť ťažkej žobráckej palice. Ak potom lepšia časť tých, ktorí nevlastnia žiadnu zem, ani dom, nedostane za svoje služby nič iné ako peniaze a niečo si z nich, podľa možnosti, ušetria, aby na staré kolená niečo mali, na tom nevidím vôbec nič zlé a v peniazoch nachádzam novú tvorbu zeme a pôdy pre všetkých tých, ktorí na túto mizernú Zem prišli cez počatie a narodenie bez akejkoľvek nádeje na vlastníctvo. A musím otvorene svedčiť, že Boh Sám, ktorý pre každého novorodenca nechce alebo nemôže hneď stvoriť aj nový kus zeme, vnukol vládcom dobrú myšlienku na vytvorenie peňazí, pomocou ktorých si aj deti nemajetných môžu zaobstarať potrebné veci, ktoré sú často aj lepšie ako tie, ktoré plynú zo zeme a pôdy. A Boh predsa nemôže chcieť, aby deti nemajetných zahynuli?! Oni predsa zjavne nemôžu za to, že sa narodili na svete a to s rovnakými životnými potrebami ako deti vlastníkov!94,18

Ak Tebe – azda aj najväčšiemu prorokovi, aký kedy kráčal po tejto Zemi – uznám všetko, čo si doteraz učil a ešte učiť budeš, predsa len Ti ale neuznám tú škodlivosť peňazí, ktorú si mi vysvetľoval! Lebo rovnako dobre ako peniaze, ktoré sú podľa tvojho názoru škodlivé, môže byť škodlivé aj všetko ostatné! Keby som mal všetky ovce, voly, kravy, teľatá, osly, sliepky a holuby, a všetko ovocie a všetok chlieb, ktoré boli v našej zemi ukradnuté od čias Dávida, bol by som najbohatším človekom v celom Izraeli! A smilstvo sa vtedy, keď ešte neboli žiadne peniaze, ako napríklad v Sodome a Gomore a v Babylone, páchalo rovnako a ešte viac ako dnes.94,19

Nejdem teraz rovno tvrdiť, že nemáš pravdu ohľadom toho, čo si povedal o peniazoch; ale kde sa na tejto mizernej Zemi nájde niečo, čo by nebolo tisíckrát zneužité na zlé veci?! Ak však Boh zase až tak nepreklína tieto všemožné veci, kvôli ich zlému používaniu, prečo by sa teraz mal zlostiť práve kvôli peniazom a preklínať ich?!“94,20

Hovorím Ja: „Čo človek miluje, na to má aj dosť rozumu, aby to chválil; ty však nesmierne miluješ peniaze, a preto aj veľmi dobre vieš, ako peniaze vychvaľovať. Preto ti už k tomu ani viac nepoviem; lebo čo človek miluje, to dokáže aj ospevovať! Ty sa však už v nepríliš vzdialenej budúcnosti naučíš niečo o kliatbe peňazí! – Teraz už však dosť o tomto! Je na čase vydať sa do Kafarnaumu; musíme tam dojsť pred západom slnka, a nájsť tam pre nás ubytovanie!“94,21

95 – Tomáš a Judáš. Judášova osobnosť a Tomášova predpoveď.

Teraz k Judášovi Iškariotskému pristúpil Tomáš a vyčítal mu, ako sa mohol odvážiť prednášať Mi o svojich hlúpych predstavách o peniazoch, keď Ja som predsa v duchu Sám Jehova a činím skutky, ktoré sú možné len samotnému Bohu!95,1

Hovorí mu Judáš: „Ty si stále rovnako sprostý, ako si aj vždy bol! Buď veríš hocijakým babským rečiam, alebo – podľa toho, ako sa ti práve zazdá – vôbec ničomu! Vôbec nepremýšľaš a nič si neprepočítaš! Keď si nosil ryby na trh, hocikedy si predával malé rovnako ako veľké, takže sa ti kupci kvôli tomu smiali do očí! A aký si vždy býval, taký si aj teraz – vôbec nepremýšľaš, nič si neprepočítaš, len si pekne tupo žiješ zo dňa na deň, podľa svojich starých zvyklostí.95,2

Ja som tu v prítomnosti tohto veľkého proroka len pár hodín a je mojou svätou povinnosťou preskúmať ho, a dozvedieť sa čo možno najviac o tom, ako rozmýšľa a ako vystupuje. Ty si pri Ňom, zhodou okolností, už pol roka a musíš ho poznať lepšie ako ja! Mám si azda – kvôli tomu, že ty ho už poznáš – ušetriť akúkoľvek námahu? Nemal by som ho spoznať aspoň tak dobre, ako si ho doteraz spoznal ty?!“95,3

Hovorí Tomáš: „Hádam sa nechceš hneď zajtra pobrať domov, keď už dnes chceš všetko zistiť? Je dobre, že Pán sa zase pustil kráčať, inak by si si to ohľadom svojich hlúpych peňazí neujasnil ani do zajtra! Pán má pravdu – prekliate peniaze ti prinesú smrť, lebo v nich vidíš niečo také úžasné! Pán ti jasne povedal, akú cenu majú peniaze, a ako sú pre duchovný život ľudí tou najväčšou nevýhodou, ale ty si, pravdaže, múdrejší ako Boh Sám, a môžeš preto aj pred Bohom nasadiť svojej múdrosti korunu! Len si daj pozor, aby ti od toľkej múdrosti nezabehlo!95,4

Ale čo mi tu vykladáš o mojom obchodovaní s rybami?! Či som vždy nepredal svoje ryby ako prvý, zatiaľ čo ty so svojimi múdrymi teóriami si polovicu musel odniesť domov?! Predával som veľké rovnako ako malé, desať kusov za dve koruny, a mohol by som kedykoľvek predať päťkrát toľko, keby som ich toľko priniesol na trh! Takže si myslím, že som zjavne počítal lepšie ako ty, čo sa tváriš múdrejšie nad Boha, pritom si len obyčajný držgroš a celú svoju spásu hľadáš v peniazoch. Veru, za takú múdrosť nedám ani halier!“ 95,5

Hovorí Judáš, trochu zaskočený: „Každý rozpráva tak, ako tomu rozumie!“ Hovorí Tomáš: „To je pravda; ty zo svojej hlúposti rozumieš veci hlúpo, a preto aj tak rozprávaš! Pozri sa ale radšej na toho chudáka, ktorý tam oddychuje na ceste! Daj mu svoju peňaženku a prvýkrát v živote urobíš niečo naozaj múdre!“95,6

Hovorí Judáš: „Toho nechám pekne na pokoji; lebo mne nikto nikdy nič nedal v pravom význame slova, a tak ani ja nikomu nič nedám!“95,7

Hovorí Tomáš: „Tak to je veľmi chvályhodná zásada; to si zaslúži okamžité odsúdenie! Hovorím ti, že s takými zásadami pri našom Spasiteľovi a Majstrovi ďaleko nezájdeš – za to ti ručím! On je samotná najvyššia štedrosť – a ty si lakomec, aký nemá páru! To ide naozaj krásne dohromady!“ 95,8

Hovorí Judáš: „Keď na Ňom zapracujem a zistí, ako človek musí žiť na svete, aby si ho vážili, potom aj On zľaví zo svojej štedrosti! Ono to nie je žiadne veľké umenie byť štedrý a pripravovať svojim učeníkom dobré jedlá, keď je to na náklady tých, ktorí niečo majú! Počúvaj, keby som ja niekde našiel takého blázna, ako je tu tento mladý hostiteľ, aj ja by som bol na jeho náklady taký štedrý, ako sa len dá byť! – Nech ale tento istý Ježiš, ktorý je od narodenia chudákom, vydržiava a kŕmi to množstvo Svojich učeníkov zo Svojich prostriedkov; až potom sa uvidí, aký bude štedrý, a či sa všetkých týchto nasledovníkov veľmi rýchlo nezbaví!“95,9

Hovorí Tomáš: „Nepoviem ti nič iné len toľko, že si úplne diablov; lebo tak, ako si teraz ty rozprával, môže rozprávať len diabol! Znie to, akoby to aj dávalo zmysel; ale nie je to tak, práveže je to úplne inak, a tvoje slová sú tým najhanebnejším klamstvom na celom svete. Ľutujem, že som ti sem ukázal cestu. Toľko stoviek ľudí bolo v Sychar a všetci boli nasýtení z nebies! A Irhaelin rozpadnutý dom za pár okamihov tak prerobil, že je teraz zďaleka najhonosnejším domom v tom meste! A ty, nado všetky pozemské medze hlúpy človek, chceš mne, ktorý som týmito mojimi fyzickými očami videl nebesá otvorené, a z nich vystupovať a zostupovať nespočetné zástupy anjelov, ty mi tu chceš mudrovať o tom, že Ježiš je chudák, ktorý sa necháva vydržiavať na úkor iných!? Ach, ty úbožiak! On, ktorému jedinému patria nebesia aj zem, ktoré stvoril Svojou všemohúcnosťou, by mal potrebovať moje alebo tvoje poklady, aby mohol žiť na tomto svete, kde On necháva rásť a dozrievať plody?! Ach, ty slepý blázon! Choď do Sychar, o všetkom sa presvedč, potom príď, a uvidíme, či budeš ešte rozprávať také sprostosti ako teraz!“95,10

Tu začne byť Judáš papuľnatý a úplne lakonicky hovorí: „To si všetko videl na vlastné oči? Alebo si si požičal aj oči z vola a somára, že si dokázal vidieť naraz toľko mimoriadnych vecí? – Vlastne som rád, že tento nazaretský mudrc spoznal aj krásnu Irhael, ktorá, ako som nedávno počul, žije už so šiestym mužom, keďže všetci predchádzajúci piati takpovediac telesne umreli! Pri takej kráske sa vám určite všetkým doširoka otvárali nebesia! Áno, áno, keď Irhael už toľkých poslala do neba, prečo by u vás mala urobiť výnimku?! Ja ale kvôli nej do Sychar nepôjdem; lebo ja dodržiam Mojžišov zákon, a preto sa nebudem zaoberať takými hriešnymi vecami!“ 95,11

96 – Pán upokojí nahnevaného Tomáša a poradí mu odpustenie, aby tak zostal slobodný. Pánove pokyny ohľadom Judáša. Príchod do Kafarnaumu.

Po týchto Judášových pichľavých slovách je Tomáš od hnevu celý bez seba a chce sa do neho pustiť so všetkou vervou. Ja ale, skoro na polceste do Kafarnaumu, podídem k Tomášovi a hovorím mu: „Bratku, kým Ma vidíš pokojného a uvoľneného, správaj sa aj ty tak, ako vidíš správať sa Mňa, keď sa len častejšie pozrieš Mojím smerom! Keď Mňa uvidíš rozdávať rany, potom rýchlo priskoč, a bi ako vieš a čo ti sily stačia! Ale teraz to ani zďaleka nie je nutné. Nech robíš, čo chceš, noc zostane nocou a Judáš Judášom! On k tomu síce nie je odsúdený ako noc, ktorá je prirodzeným tieňom Zeme, ale ak chce zostať Judášom, nech ním zostane; my ale zostaneme tým, čím sme! Budúcnosť ukáže, ako ďaleko to so svojím judášskym duchom dotiahne!“ 96,1

Hovorí Tomáš: „To by si ale, Pane, mohol urobiť, že ho od Seba odoženieš, lebo on nám so svojou špinavou papuľou ešte narobí veľa problémov!“ 96,2

Hovorím Ja: „Ja som ho sem nevolal, a preto ho ani nebudem posielať preč; ak ale chce odísť tak, ako prišiel, plakať za ním nebudeme! Ty sa ale od neho drž ďaleko, lebo vy dvaja spolu nebudete dobre vychádzať. Ale odpusť mu všetko tak, ako mu odpúšťam Ja, a budeš tak mať slobodné srdce!“ 96,3

Hovorí Tomáš: „Čo sa týka odpustenia z mojej strany, to je určite na dobrej ceste, lebo ja som voči nemu nikdy nechoval nejaký hnev, hoci som ho vždy poznal ako človeka, s ktorým nie je ľahké vychádzať – dokonca ani s prorokom Jánom nevychádzal, ale sa s ním často zvykol hádať. Ale že by mi bolo neporovnateľne milšie, ak by nepatril k našej spoločnosti, to musím otvorene priznať!96,4

Keď som bol predvčerom doma, opísal som, prirodzene, mojim známym viacero Tvojich skutkov, ktorým sa nedokázali dosť vynadiviť. To sa však dostalo do uší Judášovi, a kto sa rozhodol skôr ako on, že sa stane Tvojím učeníkom?! Lebo s Jánovým učením nebol spokojný, keďže tento nekázal nič iné ako najprísnejšie pokánie, ohlasujúc len najprísnejší súd Boží všetkým, ktorí sa nechceli skutočne kajať, čo bol aj dôvod častých hádok medzi ním a Jánom.96,5

Ján bol pokánie samo a Judáš ten najpresnejší protiklad! Jánovi priamo do očí povedal, že takzvané pokánie vo vrecovine a popole je tá najväčšia hlúposť ľudského života; že človek sa musí polepšiť vo svojich skutkoch, ale nie vo vrecovine a popole!96,6

Ján síce tiež neprikazoval vrecovinu a popol ako nenahraditeľne nutné veci pre pravé pokánie – vo svojich kázniach to takto opisoval len obrazne a chcel tým naznačiť skutočné polepšenie človeka, ktorý sa stal otrokom hriechu – no Judáš, ktorý všetko lepšie vie a všetkému lepšie rozumie, nechcel prijať, že by sa človek mohol učiť aj na obrazoch a podobenstvách, ale tvrdil, že pri takých dôležitých veciach, od ktorých závisí spása ľudí, je nutné sa vždy vyjadrovať jasnými, zrozumiteľnými slovami!96,7

Proroci boli, podľa jeho predstavy, somári, lebo sa vyjadrovali v obrazoch, ktoré si človek mohol vyložiť, ako sa mu páčilo; a oni sami tým skorumpovali kňazov, kráľov a celý ľud! V krátkosti, u neho je za somára každý, kto nemyslí a nejedná ako on, a preto si myslím, že to s ním v našej spoločnosti nebude dobré.“96,8

Hovorím Ja: „Môj drahý Tomáš! Čo si Mi povedal, to som Ja vedel už dávno; ale napriek tomu ti hovorím: Ak chce odísť, nech odíde; ak však chce zostať, nech zostane! Ja o ňom viem ešte oveľa viac, a viem dokonca aj to, čo Mi urobí; ale aj tak by mal zostať, ak zostať chce! Lebo jeho duša je diabol a chce sa od Boha naučiť múdrosti, ale takéto zmýšľanie jeho duši zle prospeje! Ale dosť už o tom! Čoskoro sa naskytne príležitosť, keď sa mu dostaneme pod kožu! – Tak sme aj medzičasom dorazili k múrom Kafarnaumu a vidím, ako sa k nám cez mestskú bránu ponáhľajú naproti rímsky stotník v spoločnosti veliteľa Kornélia a kráľovského úradníka; zase je tu jeden chorý, ktorého treba vyliečiť.“96,9

97 – Stotník z Kafarnaumu. Vyliečenie jeho chorého sluhu.

Evanjelium podľa Matúša, kapitola 8 – tu začína Matúš, a to od 5. verša, 8. kapitoly, zapisovať zhusteným spôsobom tento príbeh. Matúš zapisuje, až kým sa zase nevydám na slávnosť do Jeruzalema. –

V pokoji prejdeme ešte niekoľko sto krokov a ako prekročím hranice mesta, hneď ku Mne pristúpi stotník, prosí Ma, hovoriac: „Pane, môj sluha leží doma ochrnutý, hrozne trpí a nemôže nič robiť.“97,1 (Matúš 8,6)

Hovorím Ja stotníkovi: „Prídem a uzdravím ho.“97,2 (Matúš 8,7)

Stotník ale odpovie: „Pane, nie som hoden, aby si vošiel pod moju strechu. Ale povedz iba slovo a môj sluha sa uzdraví. (Matúš 8,8) Veď aj ja som človek a k tomu – ako mnohí iní – podriadený vrchnosti, mám však pod sebou veľa vojakov, ktorí ma poslúchajú. A keď jednému poviem: urob to, tak to urobí, alebo poviem niekomu, aby išiel, tak ide. A keď nejakému sluhovi poviem: urob toto alebo tamto, tak to hneď urobí!“97,3 (Matúš 8,9)

Tebe sú ale podriadení všetci duchovia a Ty si úplný Pán nad všetkým čo je na nebesiach, na Zemi a v Zemi; Tebe stačí len naznačiť Tvojim, pre nás neviditeľným mocnostiam a ony ihneď vykonajú Tvoju vôľu!“97,4

Dôvod, prečo Mi tento stotník svoju žiadosť ohľadom svojho sluhu predniesol s takou dôverou, spočíva v tom, že rýchle vyliečenie syna kráľovského úradníka, ako aj mnoho príbehov veliteľa ho presvedčilo, že dokážem liečiť aj z diaľky čisto Slovom a to aj spôsobilo, že za Mnou prišiel presne ako ten kráľovský úradník, keď sa dozvedel, že sa blížim k mestu. 97,5

Keď som si teda od stotníka vypočul takéto slová plné najvyššej dôvery, začudoval som sa – nie kvôli Sebe, pravdaže, ale kvôli učeníkom – a povedal som, ani nie tak stotníkovi, ale skôr tým, ktorí boli okolo Mňa: „Veru, takú vieru som nenašiel v celom Izraeli! (Matúš 8, 10) No hovorím vám, že mnohí prídu od východu i západu a budú sedieť s Abrahámom, Izákom a Jakobom v nebeskom kráľovstve (t.j. podieľať sa na sláve Otca) (Matúš 8, 11), ale synovia kráľovstva budú vyhodení von do najtemnejšej tmy a bude tam veľké zavýjanie a biedne škrípanie zubami.97,6 (Matúš 8, 12)

Po tomto úvode sa mnohí bili do pŕs a hovorili: „Pane, či odvrhneš svoje deti a na ich miesto prijmeš pohanov?“97,7

A Ja hovorím: „Ani deti, ani pohanov! Kto verí a má lásku – či už je Žid, Grék alebo Riman – ten bude prijatý!“97,8

Potom sa obrátim k stotníkovi a hovorím mu: „Choď, stane sa ti tak, ako si uveril!“97,9

Stotník Mi z celého svojho srdca poďakoval, pobral sa potom do domu a tam zistil, že sa splnilo všetko, o čo prosil zo svojej viery, v ktorej nebola žiadna pochybnosť – či už pred alebo po – a že sluha sa uzdravil v tej hodine, keď som mu povedal: „Stane sa ti tak, ako si uveril!“ 97,10 (Matúš 8, 13)

Toto znamenie v samotnom Kafarnaume – rovnako ako to predchádzajúce so synom kráľovského úradníka, ktorý bol v Kafarnaume prokonzulom – vyvolalo v tomto meste nezvyčajný rozruch, hlavne medzi Rimanmi a Grékmi, ktorí sa tam zdržiavali; avšak medzi Židmi a tými, ktorí tu boli dočasne umiestnení z Jeruzalema, rovnako ako medzi trvalo ustanovenými kňazmi a zákonníkmi, vyvolalo len podráždenie, hnev a zúrivosť!97,11

98 – Ľudia sa obrátia proti rozhnevaným kňazom.

Keďže sa však bežný ľud, ktorý videl tieto znamenia, veľmi obával pred kňazmi a zákonníkmi uznať Moje učenie a nasledovať Ma, vymysleli dobrú fintu: Pred kňazov hneď priviedli viacerých chorých a povedali: „Vypočujte nás, vy vznešení kňazi a zákonníci, ktorí ste, podľa vašich vlastných slov, zasvätení do všetkých tajomstiev Božích! Človek Ježiš z Nazaretu činí veľké zázraky, aké nikto pred ním nečinil, a jeho reč a učenie sú ako ohnivá búrka, ktorá mocnou silou strávi alebo nezastaviteľne odvanie všetko, čo sa jej postaví do cesty. Bez liekov, len samotným Slovom – ako Boh – vylieči každú chorobu a čistým Slovom vraj dokáže oživiť aj mŕtvych! 98,1

Keď sme sa presvedčili o pravdivosti tohto všetkého, napadla nám dobrá myšlienka – spomenuli sme si na vás a povedali sme si medzi sebou: ,Prečo sa tomu tak veľmi čudujeme?! Či nemáme kňazov a zákonníkov zasvätených do všetkých Božích tajomstiev, ktorí určite tiež dokážu chorého vyliečiť samotným Slovom rovnako dobre ako tento Ježiš, ak len budú chcieť?!‘ Boli sme už s našimi chorými na ceste k Nazaretskému; ale spomenuli sme si na obriezku a zmluvu, od ktorej sa nechceme odvrátiť, pokiaľ nám v pravde dokáže dať to, čo nám telesne a duchovne chýba. Keď ale tento Ježiš robí také neslýchané znamenia, hrozí nám nebezpečenstvo, pokiaľ mu nedokážeme čeliť znameniami rovnakej sily!98,2

Preto sme sem so sebou priviedli viacerých chorých a prosíme vás, pre vašu i našu spásu, či by ste svojou duchovnou mocou, ktorú máte, podľa svojich slov, bezprostredne od Boha, vyliečili týchto chorých – ktorí ani nepatria medzi ťažko postihnutých – len samotným Slovom!98,3

S týmito, vami zázračne vyliečenými chorými, potiahneme cez celé mesto a pred každým domom budeme mocným hlasom oslavovať Boha a zvestovať vašu veľkú slávu. Nazaretský tu potom nájde len slabý ohlas a bude nakoniec nútený sa, takpovediac, vypariť s hanbou, posmechom a veľkou potupou!“ 98,4

Kňazi a zákonníci, až príliš dobre si vedomí svojej úplnej bezmocnosti, prehovoria vážnym hlasom, aby tak zakryli svoju bezmocnosť: „Vy hlupáci! Prečo od nás žiadate to, čo náleží len Bohu?! Kedy aký kňaz alebo zákonník učinil zázrak?! To môže urobiť len Boh a veľkňaz v chráme v Jeruzaleme, keď vojde do veľsvätyne! Takže svojich chorých zaveďte do Jeruzalema; tam sa, pri vhodnej obete (!) vyliečia – pokiaľ to Boh chce! Ak to však Boh nechce, budete to musieť nechať tak a zobrať si svojich chorých zase naspäť domov!98,5

My sme síce zasvätení do rôznych Božích tajomstiev, ale nie do jeho moci, ktorá je svätá, a ktorú On nezverí žiadnemu smrteľníkovi!98,6

Kto ale napriek tomu – ako tento Ježiš, o ktorom sme už počuli – činí skutky, či už čarodejníctvom alebo pomocou Belzebuba, ten je netvorom pekla, čo je najviac zavrhnutiahodné miesto pre nepriateľov Boha. A kto sa obracia na jeho učenie a jeho znamenia, je potom proti Bohu aj Jeho služobníkom v rovnakom postavení ako samotný takýto diablov služobník. Taká je plná pravda a beda vám, ak pôjdete za Ježišom a prijmete od neho učenie a pomoc!“98,7

Hovoria tí, ktorí ku kňazom a zákonníkom priviedli chorých: „Vy ste všetci klamári, keď takto rozprávate! Ako môže byť diablov a služobníkom Belzebuba ten, kto robí pre ľudí nadovšetko dobré veci a učeníci, ktorí s ním chodia, neučia ničomu inému ako láske, miernosti a trpezlivosti; a všetko, čo učí, aj sám dodržiava?!98,8

Vy sami ste diablovi, keď o ňom takto svedčíte; On je však Boží, keďže činí Božiu vôľu práve tak, ako ju vyučuje!98,9

Vy ste nás označili za hlupákov, lebo sme od vás, pre vaše dobro, žiadali to, čo ste o sebe už tisíckrát vyhlasovali, že dokážete modlitbou a božským Slovom; no teraz, keď máte premeniť v skutok svoje staré, stále rovnaké učenie, nás častujete ako hlupákov, keď vás berieme za slovo! – Ó, vy zlí služobníci Belzebuba! Zažneme vám také svetlo, že z jeho jasu všetci pomriete!“98,10

99 – Hnev a pomstychtivosť kňazov voči Ježišovi. Pán v Petrovej rybárskej chatrči. Ježišova obľúbená oblasť: Galilejské more. Uzdravenie Petrovej švagrinej.

Keď kňazi a zákonníci začuli od svojich veriacich takúto reč, rýchlo sa stiahli, lebo tých, čo za nimi prišli, bolo okolo sto a z očí im sršala smrteľná vážnosť, keďže títo si už dávno všimli, kto stojí za židovskými kňazmi a zákonníkmi, a už dlho ich za to nenávideli viac ako všetok mor! 99,1

Ale kňazi, farizeji a zákonníci dobre postrehli, že Židia ich podrobili takejto príhodnej skúške, aby na nich niečo mali, a bolo tu tak o to viac dôvodov nasledovať Ma (lebo vtedy bolo ešte ťažšie prestúpiť zo židovskej do inej cirkvi, ako je v súčasnosti [43] z rímskokatolíckej do evanjelickej), takže Ma začali ostro sledovať a tajne sa medzi sebou radiť, ako by Ma mohli zničiť.99,2

Ale veliteľ, v dome ktorého som teraz pár dní v Kafarnaume prebýval, Mi potajomky dal vedieť, čo sa deje, ako je židovský klér na Mňa napálený, a dokonca Mi tajne usilujú o život!99,3

Na to Ja hovorím: „Svoj zlý cieľ u Mňa aj dosiahnu, zatiaľ však ten čas ešte nenadišiel. Aby však teraz nemali priveľa príležitostí na vykonanie svojej pomsty, na krátky čas sa odoberiem do iného mesta a vrátim sa neskôr, keď zúrivosť týchto neznabohov trochu ochladne.“99,4

Veliteľ, hoci by si Ma nekonečne radšej podržal pri sebe, Môj zámer podporil, lebo aj on sám mal pred týmito kňazmi, zákonníkmi a farizejmi nezanedbateľný strach, lebo až pridobre vedel, ako sa toto hadie plemeno vyzná v tajnom udávaní Rímu.99,5

Nasledujúce ráno som veľmi skoro s celou sprievodnou spoločnosťou opustil nadovšetko pohostinný veliteľov dom a odobral sa do domu Šimona Petra v blízkosti Bethabary, kde na začiatku zvykol bývať Ján. Ako som však vkročil do prostého, ale nie nepriestranného domu Petrovho, ležala tam v posteli jeho švagriná – dobré, veľmi pracovité a cudné dievča, asi dvadsaťročné – v silných horúčkach, trpiac veľkou úzkosťou a bolesťami. Vtedy ku Mne podišiel Peter a prosil Ma, aby som jej pomohol!99,6 (Matúš 8, 14)

Ja som ale hneď išiel k jej posteli, zobral som ju za ruku a povedal: „Dcéruška, netráp sa tu v posteli, ale radšej vstaň a choď nám pripraviť obed!“99,7

Horúčka jej v okamihu prešla, dievča hneď vstalo a postaralo sa o nás s veľkou usilovnosťou a pozornosťou.99,8 (Matúš 8, 15)

100 – Pánove pokyny pre pisára Matúša. Rozdiely medzi evanjeliami podľa Matúša a Jána. Evanjelium podľa Matúša popisuje fakty, evanjelium podľa Jána sprostredkuje hlboké súvislosti. Zázračný lov rýb. Petrovo pokorné svedectvo o Pánovom Božstve.

Tu ku Mne pristúpi Matúš a pýta sa Ma, či má zapísať aj toto znamenie, a tých veľa učení a rozhovorov, ktoré som za tých pár dní poskytol v dome veliteľa.100,1

Hovorím Ja: „Znamenie so stotníkom v Kafarnaume a čo som vtedy povedal, a tiež toto znamenie v dome Petrovom, ale s vynechaním vyslovených slov, ktoré nepatria do verejného učenia! Čo sa ale povedalo v dome veliteľa, za tie dva dni, čo som sa tam zdržiaval, nezapisuj vôbec!100,2

Zanedlho zase prídeme do veliteľovho domu, a to v čase, keď mu umrie jeho milovaná dcéra, ktorú potom prebudím a prinavrátim mu ju. Potom môžeš zaznamenať správu aj o tomto znamení, ale netreba bližšie označovať jeho osobu, ani miesto – inak by sme mu pozemsky uškodili, čo vôbec nechceme a neurobíme to – keďže kňazi aj jeho pozorne sledujú.100,3

No do ďalšej slávnosti v Jeruzaleme urobím v oblasti tohto jazera, kde sa Mi najviac páči, ešte veľa znamení a poskytnem veľa učení, ktoré budeš musieť všetky kompletne zapísať!“100,4

Matúš sa teraz pripravuje na písanie. No Ján je pri tejto príležitosti dosť smutný a hovorí: „Ale Pane, Ty moja Láska lásky! Ja už teda nedostanem nič písať?“100,5

Hovorím Ja: „Môj najdrahší brat, len kvôli tomu nebuď smutný! Dostaneš toho ešte veľa na písanie! Lebo teba som určil len pre tie najdôležitejšie a najhlbšie veci!“100,6

Hovorí Ján: „Ale to znamenie v Káne, ktoré si urobil kvôli synovi kráľovského úradníka, mi nepríde o nič väčšie alebo dôležitejšie ako to, čo si učinil pred Kafarnaumom pre syna stotníka!?“100,7

Hovorím Ja: „To sa potom veľmi mýliš, ak si tohto názoru! Lebo pod synom kráľovského úradníka sa rozumie celý, nadovšetko upadnutý svet, a ako je mu teraz z diaľky poskytnutá pomoc cez Moje učenie a Môj duchovný vplyv. No stotníkov sluha zatiaľ predstavuje len ochrnutého sluhu, ktorého som vyliečil, neskôr ale tiež aj komunitu alebo spoločenstvo v Mojom mene, ktoré kvôli rôznym politickým ohľadom úplne opomína činnosť podľa jedného alebo iného bodu Môjho učenia, až postupne prejde aj do nečinnosti ohľadom ďalších bodov Môjho učenia; a aj to je ochrnutie duše, ktorému môže byť poskytnutá pomoc tiež iba pevnou vierou v Moje Slovo!100,8

Tak vidíš, Môj drahý brat Ján – medzi týmito dvoma znameniami je veľký rozdiel! Prvé predstavuje duchovný chorobný stav celého sveta – a poviem ti, že ešte hlbšie poňaté, aj celej nekonečnosti! Druhé znamenie však reprezentuje len to, čo som ti práve vysvetlil. Spolu s tým však už vieš aj to, čo máš zapisovať ty a čo Matúš.100,9

Teraz už ale dievča, spolu s ostatnými Petrovými pomocníkmi, dokončilo obed, takže sa doň môžeme hneď pustiť a po obede môžeme Petrovi pomôcť nachytať nejaké dobré ryby. K večeru ale budeme mať dosť čo robiť.“ 100,10

S celou veľkou spoločnosťou sme si dali jedlo, ktoré bolo dostatočne bohaté, a odobrali sme sa k jazeru, zvanému aj „Galilejské more“ a v priebehu niekoľkých hodín sme nachytali veľké množstvo tých najlepších rýb; vlastne až toľko, že sa ledva pomestili do nádrží na ryby.100,11

Petra to vystrašilo, takže v akomsi zbožnom omámení zvolal: „Pane, prosím Ťa, odíď odo mňa, lebo cítim, že som hriešny človek! Už si ma raz vydesil, keď si ku mne, vtedy ešte ako úplne neznámy, odniekiaľ prišiel a zastihol ma s mojimi pomocníkmi pri love! Už vtedy som hneď spoznal Tvoje Božstvo; teraz ale cítim ešte väčšiu úzkosť, lebo až príliš jasne vidím, čo a kto v podstate si! Vtedy sme, rovnako ako teraz, lovili celú noc a nechytili sme nič, čo by stálo za reč; no po Tvojom Slove a v Tvojej prítomnosti sa siete trhali od priveľkého množstva chytených rýb! Teraz sa Ťa vážne bojím, lebo Ty si...“100,12

Hovorím Ja: „Mlč a neprezraď Ma! Lebo vieš o tom jednom medzi nami! Ten je a zostane zradcom!“100,13

Peter teraz mlčí a robí prípravy, aby sa mohli priniesť ryby. Keďže je však už večer, poberieme sa do domu, kde nás vďaka usilovnosti vyliečenej Petrovej švagrinej čaká bohatá večera. Všetci sa tešia a majú dobrú náladu; a Peter začne spievať oslavnú pieseň a všetci mu spevom jednohlasne [44] odpovedajú.100,14

101 – Večera u Petra. Peter a Judáš.

Keď Peter skončil so spievaním, prehovoril veľmi slávnostným tónom: „Moji priatelia a bratia! Aký to rozdiel medzi nami a Dávidom, ktorý dal kedysi ľuďom túto nádhernú oslavnú pieseň! Keď spieval, pozdvihol svoj zrak ku hviezdam! Tam, podľa ľudských predstáv, vtedy prebýval Jehova v neprístupnom svetle nad všetkými hviezdami. Čo by ale Dávid robil teraz, keď Ten, kvôli ktorému pozdvihol svoj zrak ku hviezdam...“ – Hovorím Ja: „Zadrž, priateľ Peter! To už tiež stačí! Pomysli len na to, kto všetko sa medzi nami nachádza!“101,1

Peter sa hneď spamätá a pozýva hostí na večeru, ktorá pozostáva zväčša z chleba a dobre pripravených rýb.101,2

Judáš sa ale Petra opýta, či sa niekde v blízkosti nedá za peniaze zohnať víno. A Peter mu odpovie: „Pár poľných ciest odtiaľto je hostinec; tam sa dá za peniaze zaobstarať víno.“ Keď to Judáš počuje, pýta sa Petra, či by nemohol niekoho poslať, aby doniesol jeden plný mech.101,3

Peter hovorí: „Predsa poznáš a vidíš celú moju domácnosť – nemám koho poslať! Ak chceš víno, choď tam sám, dohodni sa s hostinským, a budeš to mať najlepšie!“ Hovorí Judáš: „Ach, ak mám ísť sám, to sa radšej zaobídem bez vína!“ – Hovorí Peter: „Rob, ako chceš, ja ti neviem dať nikoho, lebo moji rybárski pomocníci majú ešte dosť čo robiť na jazere; no moja žena, deti a švagriná majú aj tak plné ruky práce – ako to môžeš aj sám vidieť – a odo mňa samotného hádam nechceš žiadať, aby som ti teraz večer išiel po celý mech vína!?“ – Hovorí Judáš, trochu podráždene: „No tak, ja som to myslel dobre, keďže vidím, že nemáš žiadne víno; veď za ten mech by som aj tak zaplatil ja!“101,4

Hovorí Peter: „Medzi nami je Jeden, ktorý v Káne na Šimonovej svadbe, ktorý je tu tiež medzi nami, premenil vodu na víno. On by mohol to isté urobiť aj teraz, ak by to bolo nutné. Keďže to ale určite nutné nie je, vystačíme si aj s veľmi dobrou vodou, ktorú nám ponúka moja čistá domáca studňa. 101,5

Hovorí Judáš: „Dobre, dobre – s tým som tiež celkom spokojný, keďže aj ja sám si veľmi cením dobrú vodu; ale práve pri tejto príležitostí by víno tiež nezaškodilo! Ak ale ten Jeden, o ktorom sa domnievam, že ho tiež poznám, vie urobiť víno z vody, mohol by hádam aj tebe preukázať takú láskavosť!?“101,6

Hovorím Ja: „Choď teda k studni a pi! Lebo tebe dá studňa víno, ale nám ostatným len vodu!“101,7

Judáš išiel hneď k studni a načrel. Keď sa ale napil vody, ktorú nabral, bolo to víno toho najlepšieho druhu a on sa tak opil, že zostal ležať na studni, ktorá bola hlboká, a hrozilo, že by do nej spadol, ak by si ho niekoľko Petrových pomocníkov nevšimlo a neodniesli ho do domu. Tak to ale bolo dobre, lebo ten večer som vyliečil množstvo chorých a postihnutých nákazlivými chorobami, a z mnohých som vyhnal zlých duchov – a pri týchto znameniach by nám Judáš zle poslúžil.101,8

102 – Scéna s veriacimi Židmi z Kafarnaumu. Veľký zázrak vyliečenia.

Keď všetci, ktorí tu teraz boli so Mnou, dojedli večeru, a Judáš v predsieni tvrdo spal na slamenom lôžku, tí istí Židia z Kafarnaumu, ktorí prechádzajúceho dňa skúšali kňazov, zákonníkov a farizejov, priviedli množstvo posadnutých a mnoho chorých postihnutých všemožnými neduhmi a naliehavo Ma prosili, aby som ich všetkých vyliečil!102,1

Ja som sa ich však vážne, no vľúdne, opýtal, či veria, že tesárov syn z Nazaretu niečo také dokáže. Lebo títo ľudia Ma poznali takpovediac od narodenia.102,2

No oni povedali: „A čo my máme s tesárovým synom? Ak Boh vybral tesárovho syna, aby sa stal prorokom Izraela, tak je prorokom, aj keby bol tisíckrát tesárovým synom; lebo každý človek je tým, čím je od Boha, ale nikdy tým, čím boli jeho rodičia! A preto my všetci pevne a bez pochybností veríme, že si, po prvé, pravý a Bohom vyučený prorok, a preto nám, po druhé, môžeš všetkým pomôcť tak, ako si pomohol synovi prokonzula a stotníkovmu sluhovi!“102,3

A Ja som im odpovedal: „No, ak teda máte vo Mňa takúto vieru a takúto mienku o Mne, nech sa vám stane tak, ako ste uverili!“102,4

Po týchto slovách vyšli z posadnutých všetci duchovia a tí, ktorí boli postihnutí rôznymi chorobami a nákazami, sa v rovnakom okamihu taktiež uzdravili.102,5 (Matúš 8, 16)

Že po takomto čine nechýbali prejavy úžasu a vďaky, to netreba nejako zvlášť rozvádzať!102,6

Odzneli tiež nanajvýš trefné, no súčasne žieravo ostré poznámky na adresu celého židovského kléru, Ja som však za to rečníkov pokarhal a ukázal im, že je veľmi nemúdre prebúdzať spiace zmije: „Lebo kým sa táto nachádza vo svojom tuhom zimnom spánku, nikomu neškodí, ani nie je nebezpečná; keď ju ale prebudia, je ešte nebezpečnejšia ako keď nespí!102,7

Chrámoví sluhovia plní zloby a zákernosti síce teraz tiež spali ako zmije v zime; vy ste ich však svojou trúfalou žiadosťou násilne prebudili. Dávajte si preto pozor, aby vám teraz neuškodili! Lebo toto cudzoložné plemeno má pôžitok z toho, keď môže nejako uškodiť!“102,8

Všetci vidia pravdivosť tohto učenia a ľutujú, že svojou neopatrnosťou vyvolali takéto zlo! Ja ich však upokojím a poviem im, aby o tomto, tu vykonanom znamení v Kafarnaume nehovorili nikomu, mimo niekoľko málo najspoľahlivejších priateľov Pravdy, ktorí tiež dokážu mlčať! A oni Mi to sľúbili.102,9

Medzi nimi však bol jeden, ktorý síce nepatril ku kňazskému stavu, ale veľmi dobre sa vyznal v Písme.102,10

Tento predstúpil pred dav a prehovoril veľmi vážnym tónom: „Počúvajte, drahí priatelia a bratia! V tomto skutku som objavil niečo, čo si žiada vysloviť viac, ako keď len vy poviete: ,Hľa, tento človek je pravým prorokom!‘ Myslím si, že tento skutok sa stal, aby sa pred našimi očami naplnilo, čo predpovedal prorok Izaiáš, keď hovoril: ,Vzal na seba naše slabosti a niesol naše neduhy!‘ [45] Nevidíte to? Naozaj nevidíte, kam to smeruje?“102,11

Ľudia hľadia na rečníka s údivom, pretože mu nerozumejú. On však ešte raz zopakuje svoju otázku, a keďže ľudia stále nechápu, čo citoval z Izaiáša, povie: „Ťažko je slepým kázať o farbách dúhy!“102,12

Ja mu hovorím: „Upokoj sa; je lepšie, keď to títo ľudia zatiaľ nechápu! Lebo ak by to títo ľudia chápali, hneď by sa rozbehli za kňazmi a začali by sa s nimi poriadne hádať, a to by nebolo dobré ani pre vás, ani pre Mňa – z pohľadu Môjho učenia! Keď ale nadíde správny čas, oni tiež pochopia a rukami uchopia to, čo hovoril prorok!“102,13

S týmto sa rečník uspokojil a ľudia, ktorých posadnutých a chorých som dnes večer vyliečil, odišli spolu so svojimi uzdravenými.102,14

Keď ale ľudia dôjdu domov do Kafarnaumu, medzi ich známymi povstane aj tak veľký krik; a na druhý deň sa ledva rozvidnie a Petrov dom je už obliehaný nespočetným davom ľudí, ktorí chcú vidieť Mňa, ktorý som večer vykonal taký nepochopiteľne veľký zázrak! A Peter sa Ma pýta, čo s tým, keďže množstvo ľudí okolo domu stále narastá.102,15

Hovorím Ja: „Priprav veľkú loď, a preplavíme sa na opačnú stranu mora, inak tu zažijeme riadny rozruch. (Matúš 8, 18) Ľudia sú tu s tými najlepšími úmyslami; ale za nimi sa potajomky zakráda klér, a s tými nechceme mať momentálne nič dočinenia!“102,16

Peter ihneď prichystá veľkú loď, na ktorú sme sa aj hneď nalodili a s dobrým vetrom sme začali rýchlo veslovať cez more.102,17

Avšak predtým ako sme s učeníkmi vkročili na loď, pristúpil ku Mne zákonník z Kafarnaumu a prehovoril: „Majstre, dovoľ mi, aby som Ťa aj ja nasledoval, kam pôjdeš!“ (Matúš 8, 19) Keďže som ale hneď zbadal, že skrytý dôvod, kvôli ktorému Ma chcel skutočne nasledovať, nebol vôbec chvályhodný – totiž, že na Mojom učení, ako aj na všetkých Mojich skutkoch mu pramálo záležalo, no o to viac sa chcel postarať o svoj bachor, a ak by to popri tom niečo vynieslo, chcel aj potajomky donášať – pokrútil som hlavou a povedal mu: „Líšky majú svoje nory a vtáky pod nebesami majú hniezda, ale Syn človeka nemá na tomto svete ani jeden vlastný kameň, na ktorý by si mohol hlavu zložiť.“102,18 (Matúš 8, 20)

A ten zákonník Mi porozumel, obrátil sa a išiel domov. Lebo tým som mu dal na známosť, že aj on je prefíkaná líška a má svoju noru (platenú pozíciu) a vtáky jeho druhu, ktoré žijú pod nebesami – teda hlboko pod čistou božskou Pravdou a Láskou – majú svoje hniezda, to jest miesta na potravu a oddych, kde konzumujú svoj úlovok, ale u Syna človeka sa nenájde nič zo všetkých týchto svetských trikov, ani len politický núdzový úskok (kameň), na ktorom by občas bolo možné nechať odpočinúť hlavu rozumu! Ten zákonník Ma správne pochopil a, ako už bolo uvedené, išiel rýchlo naspäť domov do Kafarnaumu bez toho, aby Mi akýmkoľvek spôsobom oponoval.102,19

103 – „Nechajte mŕtvych pochovávať svojich mŕtvych!“ Nával ľudí. Pán sa pred ľuďmi stiahne so Svojimi na Petrovu loď. Búrka na mori. Pán spí a Jeho učeníci ho zobudia. Pán utíši búrku.

Ešte predtým, ako sme vystúpili na loď, však prišiel za Mnou aj jeden z Mojich učeníkov a prosil Ma, či by som mu pred odchodom dovolil ísť pochovať svojho otca, ktorý minulú noc náhle zomrel. (Matúš 8, 21) No Ja som mu povedal: „Nasleduj len Mňa, a nechaj mŕtvych pochovávať svojich mŕtvych!“ (Matúš 8, 22) A učeník hneď zanechal svoju prosbu a nasledoval Ma na loď, lebo pochopil, že je lepšie starať sa o život ako o smrť – márna to starosť, ktorá sa veru najlepšie hodí mŕtvym, lebo všetci, ktorým záleží na pohrebných ceremóniách, sú viac alebo menej mŕtvi tým, že smrti vzdávajú úctu a sami úcte k smrti pripisujú veľkú dôležitosť.103,1

Skutočnou smrťou človeka je sebectvo a jeho duchom je pýcha, ktorá baží predovšetkým po sláve. Veľkolepý pohreb nie je potom nič iné ako posledná ukážka pýchy duchovne už dávno mŕtveho človeka.103,2

Potom ako si ten učeník uvedomil plnú hĺbku pravdivosti toho, čo som mu povedal, nasledoval Ma – ako bolo uvedené – už bez ďalšieho rozmýšľania na loď a s dobrým vetrom sme rýchlo odplávali a unikli tak stále sa zväčšujúcemu návalu ľudí.103,3 (Matúš 8, 23)

Niektorí síce nastúpili na malé plavidlá a krátky čas nás nasledovali, ale vietor začal duť čoraz mocnejšie, tak sa rýchlo otočili a mali čo robiť, aby pred prepuknutím búrky opäť dosiahli bezpečné pobrežie. 103,4

My sme však už boli na voľnej vode, keď sa predošlí priaznivý vietor zmenil na mocnú búrku. Ja som však bol už pri nastupovaní na loď telesne trochu unavený, keďže som celú noc prebdel, a preto som Petrovi na lodi povedal: „Urob Mi lôžko, aby som si počas cesty trochu oddýchol, keďže som si, ako sám vieš, neoddýchol celú noc!“103,5

Peter hneď priniesol viacero rohoží, urobil z nich dobré lôžko a navrch Mi ešte položil vankúš pod hlavu, po čom som ihneď telesne tvrdo zaspal, hoci som dobre vedel, že vietor sa čoskoro zmení na veľmi silnú búrku, a vysoko sa vzdúvajúce vlny budú loď ohrozovať.103,6

Keď sme boli od pobrežia vzdialení asi na dve hodiny, búrka dosiahla vrcholný bod svojej zúrivosti, a vlny sa začali prelievať cez palubu lode. (Matúš 8, 24) Vtedy sa už báli aj moji najosvedčenejší učeníci, lebo videli, že do lode sa počas stále silnejších náporov vĺn začína naberať voda, hlavne v strede – čo bola kvôli vtedajšiemu spôsobu stavby lodí najnižšia časť lode. Keďže búrka neustávala, ba čoraz viac rozvlňovala more, prišli učeníci ku Mne – to jest na najvyššie položené miesto lode, na ktorom Mi Peter pripravil lôžko a kam vlny zatiaľ nedosiahli – a začali Mnou triasť, aby som sa zobudil a kričali od strachu: „Pane, pomôž nám, inak všetci zahynieme!“103,7 (Matúš 8, 25)

Nato som sa zdvihol z lôžka a povedal im: „Ach, vy maloverní! Ako sa môžete báť, keď som pri vás? – Kto je viac: búrka alebo Ten, kto je Pánom aj nad všetkými búrkami?!“103,8

Keďže ale učeníci, rovnako ako mnohí iní, ktorí sa nachádzali na lodi, boli od strachu úplne onemení a samotný Peter bol schopný len koktať, rýchlo som pohrozil búrke aj moru, a hľa, všetko naraz utíchlo! Búrku akoby odstrihlo a more bolo zrazu hladké ako zrkadlo – až keď ho veslári vyviedli z rovnováhy, dali sa pozorovať drobné pohyby vody. (Matúš 8, 26) Avšak dosť veľa ľudí, ktorí Ma ešte bližšie nepoznali, a na túto plavbu sa dalo skôr kvôli obchodu ako kvôli Mne, sa začalo ohromne čudovať a pýtali sa učeníkov: „Kto, pre Jehovu, je tento človek, že ho poslúcha vietor i more?!“103,9 (Matúš 8:27)

No Ja som učeníkom naznačil, aby Ma neprezradili. Peter však povedal: „Teraz sa veľa nevypytujte, ale začnite radšej všetci vylievať vodu, ktorej sa tak hojne nabralo do lode, inak sme stratení, ak príde následná búrka – čo sa aj často stáva, keď náhle ustane tak, ako sa to stalo teraz!“ – Potom sa už cudzí nič nepýtali, ale sa chopili vedier a svižne čerpali vodu z lode, a mali s tým dosť čo robiť, až kým sme nedosiahli široké pobrežie na opačnej strane.103,10

104 – Pristátie na východnom pobreží Galilejského mora v Gadare. Vyliečenie dvoch posadnutých.

Krajinka alebo skôr oblasť, kam sme prišli, bola obývaná malým národom Gergesenov, tiež zvaných Gadarenskí – a táto sa tiahla po celej dĺžke Galilejského mora na náprotivnej strane.104,1

Keď sme všetci vystúpili na breh a chceli sa pobrať do mestečka Gadara, ktoré sa nachádzalo na návrší, asi šesťtisíc krokov od miesta nášho vylodenia, z malého kopca – ležiaceho pri mori oproti mestu, kde sa nachádzal cintorín pre toto mesto a túto oblasť – sa k nám rozbehli dvaja nahí ľudia príšerného výzoru, ktorí boli posadnutí celými légiami zlých duchov a boli takí hrôzostrašní, že túto cestu kvôli nim nemohol takmer nikto používať. (Matúš 8, 28) Ich príbytkom boli hrobky na kopci ležiaceho cintorína. Nikto ich nedokázal chytiť, ani spútať reťazami, lebo aj keď ich premohla masa tých najsilnejších ľudí, spútala ich silnými reťazami a nasadila im tie najpevnejšie okovy, reťaze boli v okamihu roztrhané a okovy rozdrvené na prach! Zdržiavali sa v hrobkách na kopci, dňom i nocou príšerne vrieskali a mlátili sami seba kameňmi.104,2

No keď Ma títo dvaja zazreli medzi učeníkmi, rozbehli sa rovno ku Mne, vrhli sa na zem a kričali: „Čo je Ťa do nás, Ty syn Najvyššieho?! Prišiel si nás mučiť pred určeným časom? Zaprisahávame Ťa pred Najvyšším Bohom, aby si nás netýral!“104,3 (Matúš 8, 29)

Ja som im však pohrozil a povedal: „Ako sa voláš, ty zlý duch, ktorý trápiš týchto dvoch akoby boli jeden muž?“104,4

Tu ten zlý skríkol: „Moje meno je Légia; lebo je nás veľa!“104,5

Ja som však tomu zlému prikázal, aby z tých dvoch vyšiel! V okamihu vyšli z oboch vo veľkom počte zlí duchovia, viditeľní ako veľké čierne muchy, no úpenlivo Ma prosili, aby som ich nevyháňal z tejto oblasti!104,6

No na západe bola na pahorkoch, ktoré sa zvažovali k moru, veľká črieda svíň, ktoré patrili Gadarenským; lebo tento národík, pozostávajúci zväčša z Grékov, jedol mäso týchto zvierat, a tiež s ním obchodoval, väčšinou s Gréckom.104,7 (Matúš 8, 30)

Keď si zlí duchovia všimli túto čriedu svíň, zase Ma prosili, aby som im dovolil vojsť do tejto čriedy.104,8 (Matúš 8, 31)

A keď som im to dovolil – z tajomných dôvodov, ktoré sú svetu skryté – diabli ihneď vošli do svíň, ktorých bolo asi dvetisíc.104,9

Keď však diabli do nich vošli, tieto zvieratá začali uháňať na kopec, ktorý končil mohutným a širokým útesom, a z tohto útesu, ktorý mal výšku 300 lakťov[46], sa ako búrka vrhlo všetkých dvetisíc svíň do mora, na miesto, kde bolo veľmi hlboké.104,10 (Matúš 8, 32)

Keď pastieri dohliadajúci na svine uvideli, čo sa stalo s posadnutými, boli zdesení. Ušli odtiaľ, náhlili sa do mesta a tam vyrozprávali, hlavne svojim zamestnávateľom, čo sa udialo pri mori.104,11 (Matúš 8, 33)

Obyvatelia tohto mestečka boli zhrození, a jeden, ktorý bol, rovnako ako mnohí v tomto meste, stále pohanom a veľmi si zakladal na Jupiterovi a iných pohanských bohoch, povedal: „Či som dnes ráno nevravel: Keď sa raz tí dvaja týraní fúriami upokoja, no more sa bude búriť napriek jasnej oblohe, vtedy zhora príde boh a znesie na nás súd; lebo bez palice a meča bohovia z hviezd na Zem neprichádzajú! Presne to máme teraz pred sebou: Fúrie, ktoré trýznili oboch hriešnikov, určite vedeli, že zhora príde boh a vyženie ich z tých dvoch hriešnikov. Že sa potom v podobe čiernych ovadov vrhli na naše svine a ako búrka vohnali tieto zvieratá do mora, to mi je nad slnko jasnejšie! Nám nezostáva nič iné, ako pobrať sa so všetkou pokorou a skrúšenou mysľou vo väčšom počte za bohom, pravdepodobne Neptúnom alebo Merkúrom, a čo najúpenlivejšie ho prosiť, aby čo najskôr odišiel z tejto oblasti; lebo pokiaľ sa nejaký boh viditeľne zdržiava v nejakej oblasti na Zemi, niet ani pomyslenia na čosi iné ako nešťastie nad nešťastie! Pretože, ako bolo povedané, boh nikdy neprichádza z hviezd bez palice, meča a súdu! 104,12

Nech ale nikoho ani v najtajnejších myšlienkach nenapadne obviniť ho za škodu, ktorú nám spôsobil, lebo to by bol s nami koniec! My sme starým bohom už dávno nepriniesli žiadnu pravú obetu, od čoho nás, pravda, väčšinou odrádzali hlúpi Židia, ktorí chcú všetko vedieť lepšie ako my, a preto si teraz urazený boh vzal svoju obetu sám! Tak to je! Preto v sebe nesmieme dovoliť vyvstať žiadnym nespokojným myšlienkam! No musíme zísť dole k nemu, pozdraviť ho a čo najúpenlivejšie ho prosiť, aby túto oblasť čo najskôr opustil!“104,13

Toto poučenie však počuli aj viacerí Židia a takto prehovorili: „Vy nás síce považujete za hlúpych, ale tomuto predsa len rozumieme lepšie ako vy. Pozrite, tento váš domnelý boh nie je nikto iný ako nejaký mág z Perzie, alebo je to slávny Ježiš z Nazaretu, o ktorom sme už počuli veľké veci. Inak súhlasíme s vami, že by sme ho mali čo najnaliehavejšie prosiť, aby z tejto oblasti odišiel, lebo takíto ľudia nie sú nikdy pre kraj požehnaním – to vieme z dôb našich prorokov. Keď náš Boh prebudil v nejakej zemi určitých ľudí ako prorokov, nešťastie tej zeme už bolo zaručené!“ 104,14

Po tomto sa všetci z mesta vybrali spoločne dole za Mnou, takže doma zostalo len niekoľko chorých. Keď Ma prichádzajúci z mesta zbadali a videli, že mám úplne prirodzený ľudský vzhľad, nabrali trochu viac odvahy priblížiť sa ku Mne, a preto podišli, hoci stále s veľkým strachom, ku Mne a prosili Ma, aby som sa hneď vzdialil od ich hraníc!104,15 (Matúš 8, 34)

Niektorí si ale prezreli tých dvoch, ktorých dobre poznali ako posadnutých. Títo boli teraz odetí a úplne rozumne sa s nimi rozprávali a vysvetľovali im, ako som ich oslobodil od ich trápenia, a ako boli potom ihneď zaodetí tými, ktorí prišli so Mnou. Ale to všetko nedokázalo zmierniť ich strach, obzvlášť u pohanov, a neprosili Ma o nič iné, len aby som odišiel z ich kraja a nikdy viac sa nevracal!104,16

A Ja som ich prosbe vyhovel a následne povedal Petrovi: „Priateľu, priprav hneď zase loď, aby sme mohli z tohto kraja odísť!“104,17

A Peter a jeho pomocníci hneď pripravili loď. No ako som vystúpil na loď, ponáhľali sa ku Mne tí dvaja vyliečení a prosili Ma, aby aj oni smeli ísť so Mnou, lebo v tomto meste nebudú mať čo robiť a z čoho žiť, a príbuzní v ich dome ich určite nebudú chcieť prijať, pretože z nich majú veľký strach! Ja som ich však vážne, no láskavo, vrátil naspäť a povedal im: „Choďte len s dôverou naspäť za svojimi do vášho domu – prijmú vás s radosťou! Choďte a zvestujte svojej rodine, ako aj celému kraju, akú veľkú vec pre vás Pán urobil a akú milosť vám preukázal – tak urobíte lepšie, ako keby ste Ma teraz nasledovali! Lebo teraz máte v tejto oblasti, kde vás všade veľmi dobre poznajú, o Mne podať dobré svedectvo a poslúžiť tak ľuďom; a ľudia vás – rovnako ako predtým, keď sa vás báli – nenechajú hladovať.“ 104,18

Nato obaja vyliečení odišli ako jeden muž a usilovne činili to, čo som im prikázal.104,19

V krátkom čase Ma tí dvaja rozhlásili nielen vo svojej domovine, ale aj vo všetkých desiatich mestách, ktoré ležali pri hornej časti mora, a veľmi horlivo všade zvestovali, akú veľkú vec som im učinil a akú veľkú milosť im preukázal. A vďaka tomu mnohí uverili v Moje meno a vyvstala v nich veľká túžba po Mne – rovnako ako u Židov, ako aj u Grékov.104,20

105 – Návrat do Nazaretu. Pánove jedlo s Jeho učeníkmi v Máriinom dome.

Teraz sa ale plavíme priamo smerom na Nazaret, lebo som sa rozhodol ešte raz Nazaret navštíviť a trochu si doma oddýchnuť, a pri tejto príležitosti tiež veľmi nestálym Nazareťanom zapáliť svetlo Pravdy!105,1

Cesta späť však trvala o čosi dlhšie ako cesta tam a mnohí už vyhladli. No Ja som ich posilnil a oni v sebe pocítili zázračné nasýtenie. Niektorí hovorili: „Veru, jeden nádych dáva chlieb, druhý zase chutí ako víno!“ A tak sme skoro ráno nasledujúceho dňa dosiahli pobrežie. Od brehu jazera až do samotného Nazaretu to bolo ešte zo dvadsať poľných ciest [47] a my sme sa hneď vydali na cestu bez toho, aby nás ktokoľvek zdržiaval, a za krátky čas sme dosiahli mesto Nazaret. Medzičasom sa Petrovi pomocníci, prirodzene, postarali o loď a odišli domov.105,2

Na mieste, kde sme pristáli, bolo všeobecné prístavisko a bolo tam zhromaždených veľa ľudí. Niektorí kvôli svojim obchodom potrebovali cestovať cez more rôznymi smermi; mnohí však prišli do Nazaretu na trh – zo všetkých krajov, dokonca až z Jeruzalema – lebo práve v tom čase sa v tomto meste konal veľký trh.105,3

No keď sa po prístavisku roznieslo, že som prišiel na Petrovej lodi, zostali aj tí, ktorí chceli kvôli obchodom podniknúť cestu cez more, a tak so Mnou do Nazaretu išlo veľké množstvo ľudí.105,4

Ja a Moji učeníci sme sa pobrali do Môjho domu, to jest teraz domu matky Márie, ktorá bola doma s tromi najstaršími synmi a štyrmi dievkami, ktoré boli ešte za Jozefových čias, keď som bol ešte dieťa, prijaté a vychovávané ako vlastné.105,5

Mária a celá domácnosť sa teraz vrhli do práce a pripravili nám bohaté raňajky, ktorých nám už bolo veľmi treba, hlavne učeníkom, ktorí celý jeden deň a celú noc nemali na jedenie skoro nič. Jedlo bolo čoskoro hotové, a my sme sa posadili a jedli a pili. Po jedle sme sa poďakovali, zdvihli sa a išli do mesta trochu pozrieť, čo robia ľudia. Z domu sme sa však ledva dokázali dostať kvôli veľkému množstvu ľudí, ktorí sa utáborili okolo – z väčšej časti zo zvedavosti, čiastočne kvôli hanebnému špehovaniu a iba z veľmi malej časti kvôli skutočnej núdzi a potrebe.105,6

Keď sme teda vyšli pred dom, niektorí z prítomných farizejov a zákonníkov z Jeruzalema sa pýtali, či tu nebudem robiť žiadne zázraky a znamenia. Ja som im však úplne vážne a rozhodne povedal: „Nie, kvôli vašej neviere žiadne!“ Po tomto rozhodnom „nie“ sa začali rozchádzať, niektorí šomrali a šepkali si medzi sebou: „Má strach pred pánmi z Jeruzalema a neodváži sa.“ Iní zase hovorili: „Zrejme nemá so sebou svoje čarodejnícke pomôcky.“ Ďalší zase vraveli: „Tu nerobí nič kvôli domácim, lebo vie, že u nich nemá žiaden zvláštny ohlas!“ S takýmito a podobnými rečami sa rozišli a o niekoľko okamihov nebolo už nikoho pri dome Máriinom, rodičky Môjho tela, a hneď sme tak mali dosť miesta, aby sme sa vybrali na cestu do mesta.105,7

Tam sme navštívili synagógu, v ktorej každý Žid, ktorý niečo vedel, smel pred tromi zákonníkmi, ktorí sedeli na vrchu, hovoriť, a tiež predniesť nejakú sťažnosť voči kňazom alebo zákonníkom ustanovených Jeruzalemom, ktorú on – alebo spolu s ním celá obec – považoval za odôvodnenú. 105,8

Keď sme prišli k synagóge, Šimon z Kány Mi potajomky povedal: „Pane, možno by sme aj my mohli s niečím prísť?! Kadejakých sťažností by sa našlo dosť!“ 105,9

Hovorím Ja: „Priateľ Môj! Hovoriť v pravý čas podľa pravdy je dobré a správne; ale v pravý čas mlčať je ešte lepšie! Môžeš robiť, čo chceš, no zo železa zlato aj tak neurobíš, a ani z hliny striebro! Títo, čo tu sedia, aby radili a počúvali, sú vo vnútri iní, ako sa ukazujú navonok – zvonku sú ako baránok, ale vo vnútri ako krvilačný vlk!105,10

Myslíš si, že títo tu počúvajú nato, aby po vypočutých sťažnostiach ľudu zjednali požadovanú nápravu? Och, to sa veľmi mýliš!105,11

Títo len preto sedia pred ľuďmi s priateľskými tvárami, aby zistili, ako je ľud voči kňazom naladený. Ver Mi! Dnes si ťa priateľsky vypočujú a zajtra ťa posadia do väzenia a celý rok ťa tam budú týrať hadmi! Lebo všetci títo kňazi sú ako krkavce a vrany, ktoré si ostrým špicom svojich zobákov nikdy navzájom oči nevykolú.105,12

Preto budeme len počúvať a pozorne sledovať, či a v akej miere sa o nás zmienia. Nevšimnú si nás, a ak by si nás aj všimli, nespoznajú nás hneď, takže tu môžeme dobre počúvať a podľa vypočutého sa zariadiť.“ – Šimon z Kány bol s takýmto postupom úplne spokojný, tak sme sa posadili do tak trochu tmavého kúta synagógy a počúvali, čo všetko sa tu deje. 105,13

Jednotlivci sami za seba, rovnako ako zástupcovia celých komunít, predniesli proti kňazom množstvo krikľavých sťažností a boli veľmi vľúdne vypočutí.105,14

Keď však boli ľudia so svojimi sťažnosťami hotoví – a tí traja farizeji a zákonníci, ktorí prišli z Jeruzalema, im verne prisľúbili, že proti tomu budú robiť všetko možné a obvinených kňazov podrobia ostrému vyšetrovaniu a na základe výsledkov ich spravodlivo potrestajú – jeden zo zákonníkov sa s tým najpriateľskejším výrazom opýtal ľudí, čo, a či vôbec niečo, vedia o Mne, to jest o notoricky známom poburovačovi Ježišovi. Lebo až do Jeruzalema sa dopočuli, že chodí po Galilei, činí veľké znamenia, aké nikto nikdy predtým nečinil; a či je to pravda a čo si oni, a tiež iní ľudia, o tom myslia.105,15

106 – Jeden muž otvorene podá v synagóge pravdivé svedectvo o Pánovi. Rozhnevaný farizej. Veriaci chcú zvoliť Ježiša za učiteľa a veľkňaza.

Tu predstúpi jeden veľmi vážený muž z oblasti Kafarnaumu a hovorí: „Najctihodnejší služobníci Jehovovi v chráme jeruzalemskom! Ježiš, ktorého spomínate vo svojej otázke, je z tohto kraja a mesta takpovediac rodák, a vždy sa správal riadne a nesmierne bohabojne! Veľmi často ho vídali, ako sa dlho modlí; nikto ho nikdy nevidel smiať sa, ale zato často plakať na tichých skrytých miestach, ktoré zvykol vyhľadávať.106,1

Už od najranejšej doby jeho života s ním boli spojené zvláštne okolnosti, a teraz, keď putuje ako pravý lekár, aký na Zemi nemá rovného, dokáže liečiť čisto len Slovom, čoho by bol schopný len samotný Jehova! 106,2

Všetky skutky od Mojžiša až doteraz sa v porovnaní s tým dajú považovať skoro za nič! Celé roky ochromených mrzákov učiní v okamihu úplne zdravými, akákoľvek zlá horúčka sa musí skloniť pred jeho Slovom; tí, ktorí sú od narodenia nemí, hluchí a slepí, hovoria, počujú a vidia rovnako dobre ako my! To najhoršie malomocenstvo dokáže ihneď odstrániť, z posadnutých dokáže len samotným Slovom vyhnať celé légie diablov, a mŕtvych len zavolá a oni vstanú, jedia a pijú a chodia, akoby im nikdy nič nebolo! Takisto rozkazuje aj živlom, a oni ho počúvajú, akoby boli jeho najvernejšími a najochotnejšími služobníkmi!106,3

Jeho učenie spočíva, vo všeobecnosti, v nasledujúcom: aby človek vskutku miloval Boha nadovšetko a svojho blížneho ako seba samého.106,4

Keďže ale činí takéto skutky a svojim učeníkom zvestuje to najčistejšie učenie, považujeme ho za mimoriadneho proroka, ktorého nám teraz Jehova, ako kedysi Eliáša, v našom najväčšom utrpení zoslal ako z nebies! To je všetko, čo ja a mnohí ďalší vieme o tomto úžasnom Ježišovi, a Bohu ani nemôžeme byť dosť vďační za to, že si opäť spomenul na Svoj úbohý, nadovšetko utláčaný ľud.106,5

Mnohí ho považujú za veľkého zasľúbeného Pomazaného Pána! Čo sa mňa týka, ja nie som za, ani proti, akurát sa pýtam, či Kristus, ktorý má prísť, bude činiť väčšie skutky?!“106,6

Hovorí kňaz: „Rozprávaš tu ako slepý o farbách! Kde stojí napísané, že z Galiley niekedy povstane prorok?! My ti hovoríme, že tento váš Ježiš nie je nič iné ako zlý čarodejník, ktorý by mal byť zahubený ohňom! No jeho učenie je maska, za ktorou sa skrýva to najrúhavejšie zlo! Nie s Bohom, ale s najvyšším zo všetkých diablov činí on svoje zázračné skutky – a vy, slepí, ho zato považujete dokonca za veľkého Zasľúbeného! Veru, za to vám všetkým, spolu s ním, patrí smrť ohňom!“106,7

Ten muž však pevne stojí a hovorí: „Áno, čo sa vás týka, keby sme neboli Galilejci a konkrétne ja, ak by som nebol úplným Rimanom, a keby ste našimi pánmi boli vy, a nie Rimania, to by sme horeli už dávno! No našťastie pre nás, Galilejcov, vaša sláva už dávno skončila! Sme plne poddaní Rímu, takže s vami nemáme čo robiť, možno tak vyhnať vás z Galiley, pokiaľ by ste sa odvážili položiť ruku čo len na najmenšieho z nás, Rimanov!106,8

Ohľadom nášho veľkého proroka Ježiša vám však teraz poviem aj toto: Beda vám, ak dostanete chuť položiť na Neho v tejto zemi svoje zlé ruky! 106,9

On je pre nás tým najpravejším Bohom, lebo pre nás učinil veci, aké sú možné len samotnému Bohu!106,10

Boh, ktorý úbohému trpiacemu človeku činí dobro, musí byť správnym a pravým Bohom! Avšak Boh, ako je ten váš, ktorý sa nechá obmäkčiť iba zlatom, striebrom a všelijakými inými bohatými obetami; a za dlhé a nesmierne drahé platené modlitby neurobí a nedaruje takmer nič, je presne ako vy, ktorí sa nazývate jeho služobníkmi – skrz-naskrz zlý a zaslúži si, rovnako ako vy, byť z tejto zeme vyhnaný!106,11

Hovorili ste, že Ježiš je krvilačný vlk v rúchu baránka! Čo ste ale potom vy?! Veru, čo hovoríte o Ježišovi, o tomto miernom mužovi, to ste práve a v najväčšej miere vy!106,12

Vy naše sťažnosti počúvate s priateľským výrazom na tvári, no vo svojej hrudi chováte k nám, sťažovateľom, nezmieriteľnú túžbu po pomste, a ak by ste mohli, najradšej by ste nás zničili sodomským ohňom z nebies! Ale z toho nič nebude, vy hadie plemeno a škorpiónia háveď! Tu sme pánmi my, Rimania, a budeme vám vedieť ukázať cestu odtiaľto do Jeruzalema, ak sa tam hneď sami nepoberiete!“106,13

Tieto slová, pravdaže, rozzúrili tých troch zákonníkov do červena, no pred takým početným ľudom sa už viac neodvážili vyjadrovať, a nasmerovali preto svoje kroky k zadnému východu, a odtiaľ na cestu do Kafarnaumu, kde sa zdržiavala väčšina farizejov a zákonníkov, a úplne bez zábran sa tam oddávala všetkým mysliteľným nerestiam smilstva a všelijakým machináciám. 106,14

Keď sa tí traja vytratia zo synagógy, predstúpi iný, vysloví rečníkovi všeobecné poďakovanie z úst všetkých prítomných zástupcov aj jednotlivých sťažovateľov, avšak na konci dodá: „Pokiaľ to neurobíme tak ako Samaritáni, nebudeme mať od týchto beštií nikdy pokoj! Ich mená nám musia byť odpornejšie ako Gog a Magog, a Jeruzalem musí byť pre nás ako latrína, inak sa tejto pliagy, ktorá je horšia ako všetok mor, nikdy nezbavíme!“ 106,15

Všetci mu dávajú za pravdu a hovoria: „Keby sme teraz niekde vedeli nájsť nášho zázračného Ježiša, musel by sem hneď prísť, a urobili by sme z neho nášho jediného právoplatného učiteľa a veľkňaza!“106,16

Hovorí rečník: „To by bol aj môj úmysel, ale najprv by sme o tom predsa len museli informovať rímskeho prokonzula v Kafarnaume, či by s tým súhlasil. Rimania to totiž po boku nášho kléru nemajú práve ľahké; lebo chrám má byť s rímskym kráľom v stálej tajnej korešpondencii!“106,17

S týmto návrhom všetci súhlasili a jeden po druhom opúšťali sálu, kde synagóga[48] prebiehala.106,18

107 – Šimonova radosť z porážky zákonníka. O pravej radosti a škodoradosti.

Ja teraz poviem Šimonovi z Kány: „Videl si, aké je dobré, vedieť v pravý čas mlčať?! Kde za nás hovoria a jednajú iní, tam je pre nás dobré mlčať! – Rozumieš tomu?“107,1

Hovorí Šimon z Kány: „Áno, Pane, rozumiem tomu a jasne teraz vidím, že je oveľa lepšie mlčať ako hovoriť. Človeka to síce niekedy priam ťahá, uviesť pri takýchto príležitostiach svoj jazyk do razantného pohybu, no tu sa to pravdivo a fakticky ukázalo, že mlčanie v pravý čas je oveľa lepšie ako tá najskvelejšia reč. Nakoniec bolo dobré, že sme mlčali, keďže sme tu mali jedného odvážneho, výrečného a znalého zástupcu, ktorý sa kňazom predstavil ako Riman.107,2

Skoro som sa začal smiať, keď som videl tých troch zákonníkov spätkovať a prichádzať tak v tejto zemi o posledné zvyšky vážnosti! Ako Riman z Kafarnaumu pritvrdzoval svoju reč, ich tváre sa čoraz viac predlžovali, ich nohy začali byť veľmi nepokojné a začali príhodne našľapovať smerom k východu! Keď som postrehol ten zvláštny nepokoj nôh tých troch zákonníkov, môj duch mi povedal: ,Teraz sa okamžite vyparia!‘ – a tak aj bolo, vyparili sa!107,3

Pane, to iste nemôže byť hriech, ak niekedy – ako je to aj v tomto prípade – keď sa takýmto arci-zlým a úplne nepolepšiteľným lumpom urobí cez rozpočet poriadne hrubý škrt, pocíti človek v srdci priam nevyhnutnú blaženosť! Ja sám za seba by som mohol pobozkať každé slovo z úst toho Rimana!“107,4

Hovorím Ja: „Z každého správne načasovaného zásahu, ktorým sa nejaké skryté zlo odkrýva a ničí, sa môže plným právom radovať každá čestná hruď a pociťovať pri tom dobrú náladu, ktorá posilňuje myseľ; ale pozor, to sa týka len šťastného zabránenia zlému, falošnému a nesprávnemu, nikdy však človeka, ktorý takému hriechu poslúžil zväčša vo svojej slepote ako jeho sluha.107,5

Videl si predsa tých dvoch Gadarenských, akí boli zlí! No keď som z nich vyhnal légiu diablov, akí boli potom dobrí a mierni, a ako chválili a velebili Boha za to, že dal človeku takú moc! Bolo by to bývalo v poriadku, aby človek pociťoval radosť z toho, že tým dvom prekliatym, ktorí boli postrachom celého okolia, sa zabránilo pokračovať v ich vyčíňaní, a k tomu sa niekoľkým úžerníkom so sviňami zahodil do mora prostriedok ich úžery?! Och, taká radosť by bola veľmi nehodná pravého človeka! Ak ale človek cíti pravú radosť z toho, že z dvoch ťažko týraných ľudí bolo sňaté trápenie, a že tí zlí duchovia, ktorí ich mučili, museli nakoniec zničením ich vlastných, Gadarenskými starostlivo udržiavaných duchov úžery poslúžiť dobrej veci nebies, taká radosť a dobrá nálada by bola nebeského druhu, a teda úplne dobrá.107,6

Hovorím vám všetkým zo živej hlbiny Pravdy: kto sa smeje na hlúpom človeku, ten ukazuje, že k nej má sám najlepšie predpoklady; lebo jeden koná hlúpo kvôli svojej hlúposti, a druhý sa na tom z hlúposti smeje; a tak jedna hlúposť nachádza svoj pôžitok v druhej, takže jej to nakoniec nevyhovuje, keď ten prvý svoju hlúposť zanechá a začne jednať rozumne. 107,7

Avšak niečo úplne iné je, keď hlúpo jednajúceho bratsky napomeniete a potom sa s radostným a veselým srdcom smejete, keď hlúpy začne jednať múdro! Potom je vaša radosť a veselosť v nebeskom poriadku, a teda dobrá, správna a spravodlivá!107,8

Keď sa nad tým múdro zamyslíš, akú radosť a pobavenie to už len môže niekomu privodiť, keď po ceste kráča slepý a vidiacemu, ktorý ide rovnakou cestou, povie: ,Priateľu, zablúdil som a neviem, či idem dopredu alebo dozadu; tam vpredu by mal byť môj dom. Podľa krokov, ktoré som odpočítal, by som mal byť už úplne blízko domu. Ak som sa ale, ako slepý, ľahko pochopiteľnou chybou obrátil dozadu namiesto dopredu, bol by som teraz od domu ešte ďalej ako od miesta, odkiaľ som chcel ísť domov. Buď taký dobrý a priveď ma správnou cestou k môjmu domu!‘107,9

Vidiaci sa na slepom zasmeje – keďže ten sa nachádza už úplne blízko domu a je len desať krokov od prahu – a povie slepému: ,Och, to si išiel úplne zle. Podaj mi ruku, a ja ťa, keďže ma o to prosíš, dovediem domov, aj keď je to trochu ďaleko!‘ Slepý, plný radosti, dopredu ďakuje vidiacemu vodcovi. Ten povodí slepého, stále sa smejúc, dvadsaťkrát okolo jeho domu, a potom mu povie, pučiac sa od smiechu: ,Tak priateľu, a sme tu; tu je tvoj dom!‘ Slepý mu veľmi ďakuje, no vidiaci sa len smeje, ako sa mu skvele vydaril jeho žart!107,10

Pýtam sa, kto je v tomto prípade viac slepý – samotný slepý alebo vidiaci vodca?! Hovorím vám: ten bezcitný vodca, lebo je slepý v srdci a to je horšie ako tisícnásobná slepota hlavy!107,11

Tak sa ľudia smejú na rôznych štipľavých rečiach, a obzvlášť na tých, keď tieto reči obsahujú hrubé a oplzlé narážky, a vystavujú na oči a uši sveta mnohé slabosti a hriechy vašich bratov!107,12

Hovorím vám: kto sa na takom niečom dokáže smiať alebo je len svedkom toho, ako nejaký vtipný beťár niekomu slabému tak husto naklame, že mu predá matne postriebrenú fazuľu ako skutočnú perlu, a dobre sa na tom baví, do srdca takého človeka zasial diabol bohato všelijaké zlé semená, z ktorých plod života nikdy nevyrastie.107,13

Preto je lepšie sa od všetkých takýchto vecí odvrátiť a radšej smútiť tam, kde je slepý svet nabádaný k drzému smiechu; lebo komédia sveta je pre pravé deti sveta vždy tragédiou, a anjeli Boží na nebesiach až príliš často plačú tam, kde sa svetskí ľudia vo svojom hriešnom nepochopení smejú. 107,14

Nechajme preto na pokoji aj tých troch zákonníkov, ktorí sú síce plní zloby, no aj tak sú to ľudia, a len pôsobením Satana a z čistej lásky k svetu a sebalásky, ktorá je im vlastná, sú zblúdilými deťmi toho istého Otca, ktorý je aj vaším Otcom! Opovrhovať sa preto má len ich zlobou, ale ako ľudí a a bratov ich treba iba oplakávať!107,15

Lepšie je opitého Noeho zahaliť, ako ho odhaliť a vystaviť ho posmechu sveta.107,16

Ak ste toto vo svojich srdciach pochopili, môžeme už ísť z vyprázdnenej synagógy domov, lebo obed už bude hotový! Takže môžeme ísť!“ 107,17

108 – Pán vyrieši Máriine domáce starosti. Jej vďaka a Jeho napomenutie. Učeníci chvália Máriu. Pánova predpoveď o uctievaní Márie.

Teraz ideme a mnohí, ktorí nás stretnú, nás pozdravia, no nikto sa nás nepýta, kde sme boli a kam ideme.108,1

Cestou sa k nám pripojí aj Judáš Iškariotský, a pýta sa nás, kde sme boli a kam teraz ideme. On nebol v synagóge, lebo bol na trhu ponúkať svoje ryby a hrnčiarske výrobky; a zinkasoval veľa peňazí, čo ho urobilo veľmi šťastným. No teraz s nami išiel do Môjho domu a nechal sa tam vykrmovať, keďže ho to nič nestálo. No po jedle išiel hneď naspäť do svojho stánku na trhu a zarábal si peniaze, lebo trh trval tri dni a obchodníci tam uzatvárali veľa obchodov, a za svoj tovar si nechávali dobre platiť. 108,2

Na druhý deň sa Ma matka Mária spýtala, či tu budem niečo robiť aj verejne, a ako dlho sa tentokrát zdržím doma; a či ešte príde aj niekto ďalší, aby sa mohla postarať o dostatočný proviant, lebo terajšie zásoby už dochádzajú.108,3

Hovorím Ja: „Žena, nestaraj sa ty o Mňa, ani o Moju spoločnosť, ani o dostatočný proviant! Lebo vedz, že Jemu, kto vyživuje celú veľkú Zem a Svojou Láskou nasycuje Slnko, Mesiac a všetky hviezdy, tento malý dom nie je cudzí a vie úplne presne, čo tento dom potrebuje! Preto sa nestaraj a netráp; lebo to, o čo sa teraz staráš, o to už bolo postarané zhora! 108,4

Otec na nebesiach nenechá svoje deti hladovať – iba ak by to bolo nutné pre ich spásu.108,5

Či si v Sychar dostatočne jasne nevidela, ako sa Otec na nebesiach postaral o Svoje detičky! Myslíš si, že sa za tých pár dní stal tvrdším?! Choď sa pozrieť do komory a uvidíš, že si sa starala zbytočne!“108,6

Mária sa teraz ponáhľa do komory a nájde ju plnú chleba, múky, ovocia, údených aj čerstvých rýb, spolu s mliekom, syrom, maslom a medom! Keď matka zbadá v komore také veľké zásoby, chytí ju veľká úzkosť, rýchlo sa ponáhľa naspäť ku Mne, padne predo Mnou na kolená a kolenačky Mi ďakuje za také bohaté zásobenie jej komory! Ja sa však rýchlo zohnem k zemi, postavím matku na nohy a poviem jej: „Prečo Mi robíš to, čo náleží len Otcovi? Postav sa; veď my dvaja sa poznáme už tridsať rokov, a Ja som stále rovnaký a ten istý!“108,7

Mária však plače od radosti, pozdraví všetkých Mojich učeníkov a potom ide rýchlo von, aby nám pripravila dobrú večeru.108,8

No učeníci pristúpia ku Mne a hovoria: „Hľa, aká pôvabná žena a nežná matka! Teraz má už 45 rokov a vyzerá, akoby mala sotva dvadsať. A aká je nezvyčajne nežne starostlivá a ako vysoko vzdúva jej najčistejšia materinská láska jej vpravde sväté, čisté prsia! Veru, je to žena všetkých žien na celej Zemi!“108,9

Hovorím Ja: „Áno, áno, ona je Prvá a už nikdy nebude žiadna iná ako ona! Ale dôjde aj k tomu, že jej postavia viac chrámov ako Mne a budú ju desaťkrát tak uctievať ako Mňa a budú veriť, že len cez ňu dôjdu ku spáse! 108,10

Preto teraz ani nechcem, aby bola nejako veľmi vyzdvihovaná, lebo ona dobre vie, že je matkou Môjho tela, a tiež vie, kto stojí za týmto telom, ktoré zrodila!108,11

Preto k nej buďte veľmi dobrí a slušní, len sa vystríhajte toho, preukazovať jej nejaké božské pocty!108,12

Lebo napriek jej nadmieru skvelým vlastnostiam je to stále žena, a aj pre najlepšiu ženu je a zostáva k márnivosti len malý krôčik!108,13

A každá márnivosť je semenom pýchy, z ktorej prišlo do sveta všetko zlo, stále prichádza a vždy aj prichádzať bude! Preto dbajte na to, čo som vám teraz povedal; aj čo sa týka matky!“108,14

109 – Rozhovor Petra a Šimona ohľadom budúcnosti Ježišovho učenia.

Peter pokrúti hlavou a pokrčí plecami, no Šimon z Kány sa ho na to spýta a hovorí: „Čo sa ti nevidí? Keď to teraz Pán pred nami predpovedal, tak to určite tak bude, a my teraz vieme len to, ako túto vec prijať, a ako sa pritom zachovať. Prečo by sme tu teraz mali pochybovačne krútiť hlavou a krčiť plecami?!“109,1

Hovorí Peter: „Drahý brat, moje krútenie hlavou a krčenie plecami znamenajú niečo úplné iné, ako sa zdá, že si to pochopil ty!“109,2

Hovorí Šimon: „A čo teda, drahý brat?“109,3

Hovorí Peter: „Pozri, Pánove slová a skutky sú sväté, a akí šťastní by mohli byť všetci ľudia na Zemi, keby už toto učenie mali a žili podľa neho! Ak to ale má byť takto – och, kedy sa toto učenie stane posvätným spoločným majetkom všetkých ľudí Zeme? A ak Pán dovolí, aby sa popri tom stalo ešte toto a tamto, ako potom bude toto učenie za krátky čas vyzerať?! Veru, dopadne to tak, že z tejto najlahodnejšej potravy pre dušu bude žrádlo pre psy a svine! A vedz, že toto, bratku, je to, nad čím mám chuť krútiť hlavou a mykať plecami!“109,4

Hovorím Ja: „Peter, nechaj to tak! Urobíš to, čo ti bude uložené a o výsledok sa už ďalej nemusíš starať! Čokoľvek príde, a čo vo všetkej hĺbke múdrosti tak či onak prísť musí, o tom vie len Otec a ten, komu Otec odhalí ako, kedy a prečo sa musí udiať všetko to, čo sa deje!109,5

Keď prídeš do veľkej dielne nejakého umelca a vidíš veľa rôznych nástrojov, či vieš, ako ich umelec používa, aby vytvoril dielo? Aj tam budeš iste krútiť hlavou a krčiť plecami, ale aj tak z toho nepochopíš, ako umelec používa svojich veľa rôznych nástrojov a ako pomocou nich vytvorí nejaké umelecké dielo. Keď ti to ale umelec vysvetlí, potom to aj budeš vedieť podľa toho, ako ti to umelec vysvetlil.109,6

No Ja ti hovorím: Nad všetkými umelcami je Boh a najväčším umením je vytvoriť zo seba samostatný slobodný život v nespočetných jednotlivých bytostiach! K tomu potom iste náležia aj nekonečne mnohostranné duchovné nástroje, a ty, rovnako ako Mária a všetci ľudia ste k tomuto účelu tiež rozličnými dielami a nástrojmi, ktorých najmúdrejšiemu použitiu rozumie len samotný Otec na nebesiach!109,7

Preto sa netráp o nič ďalšie, len o to, k čomu si povolaný, aby si ako pravý nástroj v rukách Otca vykonal pravú službu!109,8

Alebo je snáď vejačka nad tým, kto ju používa ako nástroj na čistenie?! Ak je použiteľná, čistí sa s ňou pšenica, jačmeň a žito; ak ale nie je použiteľná, tak sa použiteľnou spraví alebo sa hodí do ohňa! Ak ťa ale Otec urobil vejačkou, zostaň tým, čím si, a nechci byť súčasne aj hrncom! Rozumieš tomu?“109,9

Hovorí Peter: „Pane, je to trochu nejasné. Pripadá mi to, akoby som tomu rozumel, ale keď nad tým ďalej premýšľam a hľadám podstatu, tak tomuto tajomne znejúcemu obrazu nerozumiem. Ako môže byť niekto súčasne dielom aj nástrojom, a ako som ja vejačkou?“109,10

Hovorím Ja: „Či nie je každý nástroj predtým, ako ho umelec použije, dokončeným dielom istého druhu, aby ho tak umelec mohol použiť na vytvorenie iného diela alebo na vykonanie nejakej užitočnej práce?! 109,11

Ja som povedal, že si v rukách nebeského Otca vejačkou, keďže ty a ostatní učeníci ste Mnou teraz vyučovaní, aby ste ľudí pozdvihli k pravému poznaniu Boha.109,12

Ľudia sveta sú ako pšenica, jačmeň a žito. No živé obilie nerastie bez pliev a nečistého prachu. Aby však bolo toto obilie, teda svetskí ľudia, vyčistené od svojich pliev a nečistoty, a mohlo byť potom ako úplne čisté obilie zhromaždené vo večných sýpkach Otcových, kvôli tomu ste teraz vy premieňaní na pravé a živé vejačky, pomocou ktorých Otec na nebesiach vyčistí svoje obilie. Teraz tomu rozumiete?“109,13

Hovorí Peter: „Áno, Pane, teraz je nám vec úplne jasná; len by sme ešte chceli vedieť, keďže o Otcovi na nebesiach hovoríš vždy ako o nejakej druhej osobe – zatiaľ čo od Sychar sme Ťa vždy tajne považovali aj za Otca – kto vlastne potom si! Si aj Ty v rukách Otca vejačkou alebo nejakým iným nástrojom?“109,14

Hovorím Ja: „V prvom rade som Ten, ktorý som; potom som však aj Tým, ktorým sa nezdám byť! Ja sejem a žnem tak, ako seje a žne Otec, a kto Mi slúži ako vejačka, ten slúži rovnako aj Otcovi; lebo kde je Otec, tam je aj Syn, a kde je Syn, tam je aj Otec. Otec je ale napriek tomu nad Synom, a Syn vychádza z Otca; Otca však nepozná nikto okrem samotného Syna a toho, komu to Syn chce odhaliť. – Rozumieš tomu?“109,15

Hovorí Peter: „Pane, tomu nerozumie ani anjel, kde už potom my?! Keby si ale chcel, mohol by si nám Otca raz ukázať!“109,16

Hovorím Ja: „Teraz k tomu ešte nie ste zrelí, ale o krátky čas dozriete, a potom vy všetci uvidíte aj Otca.“109,17

Po týchto slovách prichádza Mária a jej pomocníčky a oznamujú nám, že raňajky sú pripravené. Hneď boli prestreté stoly a donesené jedlo. 109,18

110 – Urazený Judáš. Pán a traja farizeji, medzi nimi Jairus z Kafarnaumu.

Posadíme sa k jedlu a začneme ho s chuťou a v dobrej nálade jesť, keď sa vo dverách objaví Judáš a začne nás doslova karhať, prečo sme za ním neposlali posla, keď predsa dobre vieme, že má veľa práce, a nemôže v jednom kuse zisťovať, kedy budeme jesť! Lebo on je názoru, že predsa tiež patrí k nášmu spoločenstvu! Tomáša tieto reči poriadne dopália a hovorí: „Pane, tu už som s nervami na konci! Musí zase ochutnať moje päste!“110,1

Hovorím Ja: „Nechaj to tak! Či si nikdy nepočul, že keď je pod jednou strechou dvanásť anjelov, ten dvanásty je zamaskovaný diabol?! Nechaj ho, nech je rád, lebo tohto nezmeníš!“ Tomáš sa posadí a Judáš odíde bez jedla. 110,2

Ako ďalej jeme to dobre pripravené jedlo, zase sa objaví Judáš, snaží sa nás uchlácholiť a prosí, či by nemohol dostať niečo na jedenie, lebo v meste sa nikde nedá nič zohnať, keďže mnohí hostia už všetko pripravené skonzumovali!110,3

Hovorím Ja: „Tak mu dajte niečo na jedenie!“ A brat Jakob mu dal chlieb, soľ a jednu celú, dobre pripravenú rybu. A Judáš zjedol celú, sedem funtov [49] vážiacu rybu a za tým veľa vody, po čom mu začalo byť trochu ťažko a začal sa sťažovať, domnievajúc sa, že ryba bola odležaná, čo mu vždy robí zle na žalúdok.110,4

No Tomáš sa už zase nahneval a povedal Judášovi Iškariotskému: „Ty si stále ten istý starý neokrôchaný a hrubý človek, aký si aj vždy bol! Choď do komory a pozri sa, či sú naše ryby odležané! Keď pažravo ako vlk na počkanie spustíš sedemlibrovú rybu, a k tomu vypiješ celý krčah vody, ktorý by stačil pre dvadsiatich ľudí, a popri tom ešte zješ jeden nie práve malý chlieb, tak nutne musíš cítiť tlak v žalúdku. Keď už si ale taký ubolený, máme medzi sebou toho najlepšieho lekára – popros ho a On ti iste pomôže!“ 110,5

Hovorí Judáš Iškariotský: „Vy ste ale všetci proti mne a vravíte, že som diabol – ako mi potom ako diablovi budete veriť, že trpím, a ako mi pomôžete?!“110,6

Hovorí Tomáš: „Či si s nami nebol u Gergesenov, a nevidel si, ako tam Pán vypočul aj diablovu žiadosť a povolil im to, o čo žiadali?! Ak sa teraz vážne považuješ za diabla, tak pros ako diabol, a určite sa nájde nejaké stádo svíň, do ktorého môžeš vojsť, ak Pán vypočuje tvoju prosbu!“ 110,7

Hovorí Judáš Iškariotský: „Ach, ty to so mnou veľmi dobre myslíš; to som veru netušil, že mám v tebe takého dobrého priateľa! Vieš čo? Aj tak poprosím Ježiša, syna tohto domu, o pravú pomoc a uvidíme, či ma tak ako ty, prinúti vojsť do stáda svíň!“ Tu sa Judáš obráti na Mňa a prednesie mi svoje trápenie. Ja ale poviem: „Choď len k svojim hrncom, tam sa ti so žalúdkom polepší!“110,8

Judáš je na odchode, a ako prechádza popri Tomášovi, poznamená: „Tak predsa len nie do stáda svíň!“ Hovorí Tomáš: „Ale ani nie oveľa lepšie! Lebo tvoje hrnce sú pre teba rovnako dobré prostriedky úžery ako svine pre Gergesenov!“ Nato Judáš nič nepovie a rýchlo sa vzdiali.110,9

Ale hneď nato prídu do domu traja farizeji a pýtajú sa, či som doma. Keď im povedia, že som doma, hneď vojdú do jedálne a opäť sa tam na Mňa pýtajú; lebo osobne Ma nepoznajú.110,10

Ja ale celou silou zrúknem: „Ja som to! Čo chcete, aby som vám urobil?“ 110,11

Z takejto Mojej reči boli však takí zhrození, že sa už neodvážili nič pýtať, lebo Moje mocné Slovo zapôsobilo na ich srdcia, akoby ich zasiahol blesk! – A znovu som sa ich spýtal, čo chcú.110,12

Jeden z nich predstúpi a povie Mi, veľmi ustráchaným hlasom: „Dobrý Majster!“110,3

Avšak Ja poviem: „Prečo Ma nazývaš dobrým?! Či nevieš, že okrem Boha nie je nikto dobrý?!“ Hovorí farizej: „Prosím ťa, nebuď na mňa taký tvrdý, lebo ja potrebujem tvoju overenú pomoc!“ Hovorím Ja: „Choď a nezdržuj Ma; lebo zajtra popoludní sa vyberiem na more a budem chytať ryby. Tam Ma stretneš!“ 110,14

Po tomto sa tí traja vzdialili. No ten, ktorý sa so Mnou rozprával, bol predstavený školy a synagógy v Kafarnaume a volal sa Jairus. 110,15

111 – Pán na ceste do Jairusovho domu vylieči krvácanie Grékyne.

Keď však Peter začul, že chcem ísť na more, opýtal sa Ma, či má ísť napred a pripraviť veľkú loď. Ja som mu však povedal: O to sa nestaraj! Keď tam dôjdeme, všetko už bude pre nás pripravené!“111,1

No aj Mária sa spýtala, či má na obed alebo na večeru niečo pripraviť. A jej hovorím: „Ani na obed, ani na večeru, lebo naspäť sa vrátime až neskoro v noci!“111,2

Potom hovorím učeníkom, aby sa tí, ktorí majú chuť ísť s nami, pripravili na cestu. A všetci sa rýchlo dvíhajú a idú so Mnou k moru, ktoré, ako je známe, nebolo ďaleko od Nazaretu.111,3

Keď sme prišli k moru, bolo tam zhromaždených veľa ľudí; tiež tam bolo viacero lodí, medzi ktorými nechýbala ani Petrova. My sme hneď vystúpili na Petrovu loď a odrazili sa od brehu.111,4

Keď však ľudia zbadali, že som sa vybral na more, mnoho ich nasadlo na člny a veslovali za Mnou.111,5

Jeden z člnov však viezol jedného z tých troch farizejov, ktorý bol predstaveným školy (Jairus); v blízkosti Kafarnaumu mal pekný statok a toho dňa bol u Mňa doma v Nazarete. Keď so svojím člnom dosiahol Moju loď, padol na svojom člne na kolená a prosil Ma, hovoriac: „Pane! Moja dcéra už leží v predsmrtných kŕčoch! Mohol by si prísť a položiť na ňu svoje ruky, aby sa uzdravila?“ Ešte sme neboli ďaleko od brehu, tak som nakázal Petrovi, aby namieril naspäť.111,6

No keď sme opäť vystúpili na breh, bolo tam také množstvo ľudí, že sme ledva dokázali prejsť; a dostať sa k Jairusovmu domu nám trvalo tri hodiny, čo by inak priemerne dobrý chodec ľahko zvládol za hodinu.111,7

Ako sme sa, vedení Jairusom, cez veľkú tlačenicu viac predierali vpred ako kráčali, pretlačila sa vtedy ku Mne zozadu aj jedna žena – ktorá dvanásť rokov trpela krvácaním a na lekárov už minula takmer celý svoj majetok – a dotkla sa Môjho rúcha vo viere, že sa tým uzdraví, lebo táto žena o Mne veľa počula.111,8

Keďže ale bola Grékyňa a nie Židovka, neodvážila sa za Mnou prísť otvorene, pretože v tom čase bolo medzi Židmi a Grékmi veľké napätie ohľadom obchodu a rozkol ohľadom prestíže v Ríme, kde chcel byť každý z tých národov uprednostňovaný.111,9

Gréci mali, ako vysoko vyspelý národ hrdinov, u Rimanov oveľa lepšiu pozíciu a tiež požívali od Ríma väčšie výhody ako Židia, ktorí boli v Ríme veľmi zle zapísaní. Gréci boli tiež nad Židmi akousi tajnou políciou, a kvôli tomu ich Židia znášali ešte horšie.111,10

Odtiaľ potom pochádzal aj strach, obzvlášť gréckych žien pred Židmi, pretože medzi Grékmi bola zo strany prefíkaných Židov veľmi rozšírená historka, že Židia zbehlí vo všelijakých čaroch dokážu učiniť Grékyne neplodnými – stačí, že sa jej Žid len uprene a pevne zahľadí do očí. A to bol tiež aj dôvod, prečo sa táto žena ku Mne predrala zozadu. 111,11

Ale keď sa Ma dotkla, všimla si, že sa jej úplne uľavilo. Studnica jej krvi bola ihneď utesnená, a v súvislosti s jej ochorením na ňu doľahol veľký mier, a v celej svojej bytosti cítila, že jej je oveľa lepšie. 111,12

Ja som sa ale hneď otočil a opýtal sa vedľa Mňa stojacich učeníkov: „Kto sa Ma dotkol?“111,13

No učeníci sa kvôli tej otázke skoro nahnevali a povedali: „Veď vidíš, ako sa ľudia tlačia, a ešte sa pýtaš, kto sa Ťa dotkol?!“111,14

No Ja som učeníkom povedal: „Nie tak! Ten, kto sa Ma dotkol, mal istú vieru a istý zámer, prečo sa Ma dotkol; lebo Ja som zreteľne cítil, ako zo Mňa vyšla sila.“111,15

Tu sa tá žena preľakla, keďže počas tej otázky som jej hľadel priamo do očí, lebo som veľmi dobre vedel, že práve táto žena sa dotkla Môjho rúcha a aj prečo to urobila! Padla predo Mnou na zem, ku všetkému sa slobodne a otvorene priznala a prosila Ma o odpustenie; lebo jej strach bol taký veľký, že sa triasla a chvela na celom tele, čo sa dá ľahko pochopiť, keď sa zoberú do úvahy dôvody, ktoré boli v krátkosti uvedené. 111,16

No Ja som sa ňu vľúdne pozrel a povedal jej: „Vstaň, dcéra Moja, tvoja viera ti pomohla! Choď len v pokoji do svojej domoviny a buď zdravá a zbavená svojho trápenia!“111,17

A žena sa radostne a v dobrej nálade zdvihla a odišla do svojej domoviny, kam to mala na pol dňa cesty; lebo bola dcérou jedného nájomného roľníka za Zebulonom a bola slobodná. Raz, keď mala trinásť rokov, sa spustila s jedným zmyselným mužom, ktorý jej zato dal dve libry zlata – kvôli tomu však musela dvanásť rokov trpieť a minúť celé tie dve libry zlata, čo bolo v tých časoch viac ako dnes 30000 guldenov [50] v papierových peniazoch; lebo za jeden strieborný groš dostal človek v tých časoch viac ako v dnešných časoch za desať guldenov vo zvonivých minciach. Týmto darom sa teda stala veľmi bohatou, no kým sa uzdravila, musela celé svoje bohatstvo minúť.111,18

112 – Prebudenie Jairusovej dcéry.

No kým som ešte učeníkom rozprával o tejto žene, pribehli nám naproti takmer bez dychu sluhovia predstaveného a priniesli mu smutnú správu, že jeho dcéra už zomrela.112,1

Predstavený bol veľmi smutný a povedal Mi: „Drahý Majster, keďže pre mňa je, nanešťastie, už príliš neskoro pomáhať mojej dcére, ktorá mi bola všetkým, už sa ďalej nemusíš obťažovať ísť!“112,2

Po týchto slovách sa nahlas rozplakal, lebo veľmi miloval svoju dvanásťročnú dcéru, ktorá bola veľmi pohľadná a dobre vychovaná, postavu mala ako dvadsaťročné dievča a zároveň bola jediným dieťaťom predstaveného.112,3

Keď som to začul od jeho sluhov, ako potom aj od neho samotného a prišlo Mi nesmierne zarmúteného predstaveného z celého srdca ľúto, povedal som mu: „Priateľu, neboj sa, ale dôveruj! Tvoja dcéra neumrela, ale len zaspala – a Ja ju prebudím!“112,4

Keď predstavený počul tieto Moje slová, začalo sa mu ľahšie dýchať. 112,5

No kým sme boli ešte na tisíc krokov od domu predstaveného, povedal som ľuďom, ako aj niektorým učeníkom, ktorí mali slabšiu vieru, aby všetci zostali tu, a s nami mali ísť len Peter, Jakob a jeho brat a Ján, lebo na ich viere sa už dali stavať domy.112,6

Ako sme s predstaveným školy došli do domu, bol tam veľký hluk a podľa židovského zvyku sa tam plakalo, bedákalo a spievali sa náreky. 112,7

Keď som vošiel do izby, kde na vyzdobenej posteli ležala zosnulá, prehovoril som k tým mnohým hlučným prítomným a povedal som: „Prečo tu toľko nariekate a robíte taký hluk?! Dcérenka neumrela, len spí!“ 112,8

To Ma vysmiali a povedali: „Áno, presne takto vyzerajú spiaci! Keď už pol tretej hodiny nevidno žiaden dych, necítiť žiaden pulz, a celé telo je studené a bez farby, oči vyhasnuté, vtedy človek podľa tvojich vedomostí spí?! Áno, áno, aj to je spánok, akurát sa z neho už žiaden človek neprebudí, iba ak na súdny deň!“112,9

Ja však hovorím predstavenému: „Ber ich všetkých von, lebo ich nevieru tu nepotrebujem!“ Predstavený to chce urobiť, ale hučiaci ľudia ho neposlúchajú, a preto Ma prosí, aby som pomohol. Ja ich potom všetkých vyženiem von násilím, a oni utekajú a rozpŕchnu sa.112,10

Potom som sa s predstaveným, smutnou matkou a štyrmi učeníkmi vrátil naspäť do miestnosti, kde ležala zosnulá dcérka, hneď som prikročil k jej posteli, chytil ju za ľavú ruku a prehovoril k nej: ,Talitha kumi!‘, čo v preklade znamená: „Dievča! Hovorím ti, vstaň!“112,11

A dievča hneď vstalo, veselo a čulo zoskočilo z vyzdobenej postele a prechádzala sa po izbe vo svojej predošlej živosti a hladkala svoju uplakanú matku a otca! No zároveň tá veselá dievčina pocítila, že má prázdny žalúdok, je teda hladná a chcela by niečo jesť!112,12

Tu sa nadovšetko šťastní rodičia obrátili na Mňa a pomedzi mnohé slzy radosti a vďaky sa Ma pýtali, či niečo a ak áno, tak čo by ich dcéra mala jesť. Ja som však povedal: „Dajte jej jesť čokoľvek, na čo má chuť a čo je rýchlo po ruke!“112,13

Na jednej mise tam boli figy a datle a dcérka sa spýtala, či toto ovocie môže jesť. A Ja som povedal: „Len jedz, čo ti chutí, lebo teraz si úplne zdravá a už neochorieš!“112,14

Nato dievčina rýchlo priskočila k mise a takmer celú ju vyprázdnila. No rodičia sa obávali, že jej to uškodí.112,15

Ja som ich však upokojil a povedal im: „Netrápte sa – keď vám hovorím, že jej to nemôže uškodiť, tak jej to ani neuškodí!“ A rodičia pevne uverili. 112,16

Keď sa dievčina zasýtila a poďakovala, išla k rodičom a potichu sa ich pýtala, kto som. Lebo kým spala v posteli, videla otvorené nebo a veľa svetlých anjelov. „A medzi tými anjelmi stál jeden veľmi priateľský muž a pozeral sa na mňa, potom ku mne pristúpil, chytil ma za ruku a povedal: ,Talitha kumi!‘ a ja som sa po tomto zavolaní hneď prebudila! A viete čo? Tamten muž vyzerá presne ako ten, ktorého som predtým videla vo sne s tými mnohými anjelmi! Ach, to musí byť veľmi milý muž!“112,17

Predstavený dcérinej otázke rozumel až príliš dobre, ale potom, ako som mu niečo naznačil, hneď dcére povedal, že mala pekný a pravdivý sen, ktorý jej zakrátko vysvetlí. A dcérka sa s tým uspokojila.112,18

No Ja som predstavenému povedal, že by teraz s dcérou, matkou a so Mnou mali ísť von, aby sa tí, čo čakali vonku, mohli hanbiť za svoju nevieru! A išli sme von. A keď tí neveriaci uvideli dcéru, ako dobre vyzerá, a keď k nim veselo prišla a začala sa ich vypytovať, prečo tam stoja takí zarazení a vydesení, preľakli sa ešte viac a povedali: „To je zázrak nad zázraky! Lebo táto dievčina bola naozaj mŕtva, a teraz žije!“ A hneď to chceli rozhlásiť po celej oblasti.112,19

Ja som im však všetkým pohrozil a prikázal im, aby si – pre svoju telesnú a duchovnú spásu – nechali túto vec pre seba! A oni zmĺkli a vzdialili sa. 112,20

113 – Pánove pokyny Matúšovi a Jánovi ohľadom odlišného zaznamenávania. Dôležité poznámky k podstate evanjelií. Cesta k pravému poznaniu Božieho Slova.

No pisár Matúš, ktorý Ma sledoval z nejakej vzdialenosti, aby videl, čo sa deje, pristúpil ku Mne a pýtal sa Ma, či má tieto udalosti zapísať. 113,1

Ja však poviem: „Nechaj to tak, aby neskôr nevznikol zmätok! Lebo napozajtra pôjdeme zase na more a odohrá sa tam navlas podobná situácia, ktorú potom budeš mať za úlohu podrobne zapísať! Každopádne, od zajtra môžeš zapisovať všetko nezvyčajné, čo sa bude diať!“113,2

S tým je Matúš úplne spokojný, no aj Ján, ktorý tento skutok považuje za veľmi zázračný, sa Ma pýta, či aj on nemá tento čin aspoň v stručnosti zapísať.113,3

A Ja mu poviem: „To určite môžeš urobiť, ale nie hneď za tým, čo si napísal doteraz, ale až neskôr; lebo o pol roka budeme musieť vyriešiť presne takú istú situáciu a tú potom budeš môcť zapísať namiesto tejto alebo túto namiesto tamtej.113,4

Nezáleží však až tak na tom, či jedno alebo druhé znamenie, ktoré sa na predošlé veľmi podobá, bude zapísané alebo nie, čím by pre neskorších nasledovníkov Môjho učenia mohli ľahko vyvstať zmätky, a z takýchto zmätkov nakoniec všelijaké hĺbanie a pochybnosti, ktoré by hlavnej veci, ktorá predsa spočíva jedine v Mojom učení, mohli narobiť zďaleka viac škody ako osohu.113,5

Kým žijeme na Zemi Ja, vy a tí, ktorí môžu o plnej pravde mnohých znamení svedčiť odlišne, tak je ľahké zabrániť akýmkoľvek pochybnostiam; ale v neskorších časoch, keď má – kvôli slobode ľudskej vôle – o Mne svedčiť len napísané, musia byť písomnosti zoradené jasne a dobre, inak budú viac škodiť ako pomáhať.“113,6

Hovorí Ján: „Pane, Ty moja láska! To, čo teraz hovoríš, je určite v najvyššom stupni pravdivé; ale nebolo by práve preto vhodné, aby som – rovnako ako brat Matúš – zapisoval všetko, čo robíš a učíš?113,7

Lebo keď ľudia neskôr medzi sebou porovnajú moje a Matúšove zápisy a v mojich záznamoch nenájdu to, čo stojí v Matúšových, nebudú potom špekulovať a nezačnú pochybovať o pravosti celého evanjelia a hovoriť: „Nebol teda len jeden Ježiš, ktorý učil rovnako a jednal rovnako? Prečo Matúš píše toto a Ján tamto, a nezhoduje sa to, pritom obaja mali byť stále pri Ňom?!‘ Myslím si, že takýto názor tých, ktorí prídu po nás, sa za takých okolností, keď ja píšem niečo úplne iné ako brat Matúš, nepochybne objaví.“ 113,8

Hovorím Ja: „Máš úplnú pravdu, najdrahší brat, ale vedz, že dôvod, pre ktorý to takto dovolím, má pre teba zatiaľ nepochopiteľnú príčinu, ktorá sa ti však následne ujasní!113,9

Čo opisuje Matúš, z toho má úžitok najmä táto Zem; no to, čo opisuješ ty, je platné pre celú večnú nekonečnosť! Lebo vo všetkom, čo opisuješ, leží zahalené čisto božské vedenie, od večnosti po večnosť, cez všetky existujúce stvorenia a tiež cez tie, ktoré v budúcich večnostiach zaujmú miesto tých súčasných! A aj keby si v mnohých tisíckach kníh opísal, čo tebe a vám všetkým o tom ešte poviem, svet by takéto knihy nikdy nepochopil, a preto by svetu boli k ničomu. (viď Ján 21:25[51]) 113,10

Kto však žije podľa prijatého učenia a verí v Syna, ten bude aj tak znovuzrodený v duchu a duch ho uvedie do všetkých hlbín večnej Pravdy. 113,11

Teraz poznáš dôvod, prečo ťa nenechám zapisovať všetko, takže sa Ma na to už v budúcnosti nepýtaj! Lebo svetu sa to nesmie učiniť príliš jasným, aby neupadol do ešte väčšieho súdu, keďže sa už aj tak nachádza v starom súde, ktorému sa nedá vyhnúť.113,12

Ja však chcem svoje učenie postaviť tak, aby nikto nemohol dosiahnuť podstatu živej Pravdy len samotným čítaním alebo počúvaním evanjelia, ale jedine konaním v zmysle Môjho učenia! Až jednanie sa stane každému lampou!“ 113,13

114 – Pánove slová Jairusovi ohľadne pravej vďaky. Návrat do Máriinho domu v Nazarete.

Po tomto poučení ku Mne pristúpil Jairus a povedal: „Drahý Majster! Tým, že si mi prinavrátil dcéru, si mi dal viac, ako keby si mne samému daroval stonásobný život, ak by to bolo možné! Akú vďaku Ti mám zato prejaviť, ako sa Ti odmeniť? Čo mám pre Teba urobiť?“114,1

Hovorím Ja: „Nič, iba to, že sa na Mňa v budúcnosti nebudeš hnevať, keď sa o Mne dopočuješ toto alebo tamto! Doteraz si bol proti Mne, tak odteraz buď za Mňa! Lebo celý svet ti nemôže dať a urobiť pre teba to, čo som ti dal a urobil pre teba Ja! Raz ale uvidíš, ako a prečo som to mohol urobiť! Pamätaj si Ma vo svojom srdci!“114,2

Jairus plakal od radosti a jeho žena a dcéra vzlykali, keď sme sa s Mojimi učeníkmi vydali na cestu naspäť do Nazaretu. Odprevadili Ma k miestu, kde na Mňa čakali ostatní učeníci a veľa ľudí.114,3

Keď sme tam došli, objavilo sa veľké množstvo zvedavcov, ktorí nemali na práci nič lepšie, ako sa jeden cez druhého vypytovať, ako to vyzerá so zosnulou dcérou predstaveného školy.114,4

Avšak Peter si zobral slovo a povedal: „Vy slepí ľudia! Tam sa pozrite – toto je to dievča, ktoré bolo mŕtve a teraz žije! Chceli by ste ešte niečo viac?!“ Tu sa mnohí obrátili na predstaveného a pýtali sa ho, či je to pravda.114,5

A predstavený poriadne silným hlasom prehovoril: „Áno, vy slepí a neveriaci hlupáci! Pred hodinou som oplakával stratu mojej milovanej jedinej dcéry, a teraz som nadovšetko šťastný, keďže mám svoju dcéru naspäť! Nestačí vám takýto rukolapný dôkaz?“114,6

Po týchto slovách sa všetci začali prenáramne čudovať. A ako som s Mojimi učeníkmi pokračoval v ceste, nasledoval Ma celý ten veľký dav ľudí, počtom asi tritisíc, a odprevadil Ma až do Nazaretu.114,7

Keď sme dorazili domov, bola už dosť neskorá noc, avšak Mária, bratia a sestry boli ešte hore. Čakala na nás dobrá večera, čo nám viacerým prišlo veľmi vhod, keďže sme od rána nič nejedli, takže náš značný hlad bol veľmi pochopiteľný a ospravedlniteľný.114,8

V dome však bol aj Judáš a už spal na slamenom lôžku. Keď sa však kvôli nášmu rozprávaniu, otázkam a odpovediam zobudil, hneď vstal a nepýtal sa na nič iné, len ako dopadol rybolov.114,9

Nato mu Peter povedal: „Choď von a pozri sa!“ A Judáš vyšiel, ale nevidel nič len veľké množstvo ľudí, ktorí sa rozložili okolo domu. Čoskoro sa vráti naspäť do miestnosti a zase sa Petra pýta, kde sú ryby. Lebo prešiel okolo celého domu a nikde si žiadne ryby nevšimol.114,10

Nato Peter povie: „A ty si nikdy nepočul, že slepí nič nevidia, hluchí nič nepočujú a hlúpi nerozumejú ničomu okrem potrieb svojho žalúdka?! Pozri sa, ty slepý úžerník, tie tisíce ľudí, ktoré sa tam vonku usadili, sú tie vynikajúce ryby, ktoré mám na mysli!“114,11

Hovorí Judáš: „Ach tak! Pre istý účel to naozaj nie je zlý úlovok, ale pre náš bežný život mi je stolibrový sumec milší ako všetci tí ľudia vonku! Lebo za takú rybu dostanem všade 4 groše, no za tých vonku mi nikto nedá ani statér!“114,12

Hovorí Peter: „Ty to svojou ziskuchtivosťou raz dotiahneš tak ďaleko, že budeš úplne Satanov! Si snáď viac ako človek, k akým patríme my?! My všetci žijeme bez toho, aby sme naháňali zisk, a ty žiješ s nami, ješ z našej misy, čo ťa nestojí nič viac ako malé úsilie spojené so samotným jedením. Keď tu teda žiješ bez hlúpych peňazí, načo ti potom tie peniaze sú?!“ 114,13

Hovorí Judáš: „A či nemám ženu a deti? Kto ich bude živiť, ak sa o nich nepostarám ja?! Alebo si myslíš, že budú žiť zo vzduchu?!“114,14

Hovorí Peter: „Pozri, ja dokážem zniesť skoro všetko, ale nehanebnú lož neznesiem! V Jeruzaleme, kde ťa zďaleka nepoznajú, lebo si Galilejec, sa môžeš hrať na starostlivého otca rodiny, ale tu predo mnou sa ti to v žiadnom prípade nepodarí. Lebo ja a my všetci, ktorí sme boli a stále sme tvojimi susedmi, až pridobre poznáme teba, aj tvoje domáce pomery, aby sme ti z toho mohli uveriť čo len jediné slovo. Tvoja žena a tvoje deti vždy treli biedu a na svoj skromný každodenný chlieb si stále museli zarábať ťažkou námezdnou prácou. Z rýb, ktoré si ty nachytal, si veľa neužili, oblečenie majú odo mňa, a koľko je to odvtedy, čo sme zo súcitu takmer nanovo opravili už skoro rozpadnutý dom tvojej rodiny, zatiaľ čo ty si chodil po trhoch?! Koľko si nám za to dal?! A to nazývaš starostlivosťou o svoju ženu a deti?! Choď a hanbi sa desať rokov za to, že sa nám odvážiš takto drzo klamať, pričom my ťa až pridobre poznáme!“114,15

Judáš má na tvári omráčený výraz a už k tomu nič nepovie, lebo Petrove slová mu zaťali do živého. Išiel von a premýšľal nad tým; po nejakom čase prišiel naspäť a prosil nás všetkých o odpustenie! Tiež sľúbil, že odteraz sa úplne zmení, a že sa teraz úplne vážne chce stať Mojím učeníkom; len aby sme ho nevyhodili! Nato Natanael, ktorý zvyčajne hovoril málo a zriedka, povedal: „V tebe prebýva duch Kaina, rozumieš mi? A tento duch sa na tejto Zemi nepolepší, lebo duch Kaina je tento svet, a od neho sa nedá očakávať žiadne polepšenie!“114,16

Hovorí Judáš: „Áno, áno, áno, čo máš ty stále rozrobené s tým starým duchom Kaina!? Kde je Kain, a kde sme my?! Kainova línia bola zničená, zostal len samotný Noe, a v jeho potomkoch už niet ani kvapky Kainovej krvi – v našich žilách prúdi len čistá krv Detí Božích. Kde je ale krv čistá, tam je čistý aj duch; lebo duch človeka pochádza vždy z jeho krvi, a preto je duch vždy rovnako čistý ako krv.“114,17

Hovorí Natanael: „To je tvoj starý nezmysel, ktorý už dobre poznám a s tým u mňa nepochodíš! Choď za saducejmi a tam môžeš s takýmito nezmyslami robiť rozruch! No pre nás je krv smradľavá hmota a duch je a večne zostane duchom! K čomu ti je ale dobrá krv Dieťaťa Božieho, keď v nej prebýva nečistý duch, ako je to v tvojom prípade?! Rozumieš mi?“114,18

Hovorí Judáš: „Áno, áno, možno máš pravdu, a ja sa budem zo všetkých síl snažiť, aby som prenikol do podstaty vášho učenia. Ak je ale vaše učenie už od základu postavené na ľudskosti a pristupovaní ku každému so všetkou trpezlivosťou a miernosťou, potom si myslím, že nie je zrovna nutné, aby ste sa ma v jednom kuse snažili zbaviť tým, že má stále napádate! Lebo čo je každé učenie bez učeníkov? Prázdny zvuk, ktorý si nikto nevšíma! Každé učenie preto potrebuje učeníkov tak, ako učeníci potrebujú dobré učenie, a preto si tiež myslím, že každý jeden učeník má voči učeniu rovnako určitú hodnotu ako to najčistejšie a najlepšie učenie samo o sebe! A som teda toho názoru, že práve z vašej strany by nemalo chýbať, mať so mnou, ako vaším spolubratom v učeníctve, trochu viac trpezlivosti!114,19

Že som zatiaľ namočený vo svojich starých zásadách, to snáď vidíte aj sami; no práve preto chcem spoznať vaše učenie, aby som sa mohol zbaviť môjho starého, v ktoré už nemám žiadnu veľkú vieru. A keď budem občas niečo málo namietať voči vášmu novému učeniu, do ktorého ešte nie som zasvätený, dúfam, že vám to bude pripadať prirodzené?!114,20

Keď raz budem zasvätený do učenia vášho Majstra rovnako ako vy a jeho princípy budem považovať za nespochybniteľne dobré a pravdivé, budem tiež pre toto nové učenie desaťkrát väčším zástancom ako vy všetci dohromady, lebo mám odvahu, dokážem sa postaviť každému, a nebojím sa žiadneho človeka. Lebo keby som mal nejaký strach, už dávno by som medzi vás nechodil, keďže ste mi už viackrát dali aj so svojím Majstrom až príliš jasne najavo, že vo vašej spoločnosti nie som vítaný! No ja, raz a navždy, strach nemám, a preto sa vždy vrátim. Vás to síce vždy poriadne hnevá, ale z toho si ja nič nerobím, a stále zostávam, tak ako vy, učeníkom tohto nového učenia. Čo proti tomu môžete namietať?!“114,21

Hovorí Natanael: „Veľa a nič, môžeš si vybrať! Že v sebe nemáš strach, to nie je práve chvályhodná cnosť. Lebo aj Satan musí byť neohrozený, inak by voči Pánu Bohu nezostával neposlušný jednu večnosť za druhou. Na tejto Zemi to vidíme už na zvieratách, z ktorých niektoré majú zjavne viac odvahy ako iné. Pozri sa na leva, tigra, pantera, vlka, hyenu alebo medveďa, a postav ich oproti jahňaťu, koze, jeleňovi, zajacovi a iným podobne bojazlivým zvieratám! Povedz mi, ku ktorej z týchto dvoch zvieracích skupín by si sa zaradil?“114,22

Hovorí Judáš: „To je predsa jasné, že by som sa, rovnako ako každý, obrátil ku krotkým zvieratám, a nikdy ku krvilačným divokým beštiám; lebo odvaha leva je každého smrť!“114,23

Hovorí Natanel: „A predsa sa chváliš odvahou a myslíš si, že práve vďaka tomu budeš užitočným učeníkom?! Hovorím ti, že odvaha je vo vlastnom zmysle slova veľkou neresťou; lebo je plodom pýchy, ktorá je pohŕdaním všetkým tým, čo v človeku nie je súčasťou jeho vlastného Ja. Preto v našom učení nebude neohrozená odvaha nikdy vyzdvihovaná ako cnosť, keďže je v priamom protiklade voči tomu, čo naše učenie požaduje od ľudí!114,24

Kto vedie vojnu? Pozri sa: práve tí takzvaní hrdinovia, ktorí sa neboja ani smrti! Naplňme celú Zem hrdinami a večná vojna bude bez prestania zúriť na šírych pláňach Zeme, lebo každý hrdina nechce byť len spoluhrdinom ostatných hrdinov, ale najmä hrdinom sám za seba a nebude mať oddychu, kým si nepodrobí všetkých ostatných hrdinov alebo ich podľa možnosti jedného po druhom neodprevadí zo sveta.114,25

Predstav si ale naproti tomu ľudí jemných a miernych ako jahňatá a Zem sa premení na raj!114,26

Keď má hrdina pred sebou niekoho bojazlivého, nebude ho prenasledovať, lebo bojazlivý nekonfrontuje jeho slávu. Keď ale hrdina stojí oproti inému hrdinovi, tí dvaja hrdinovia sa ihneď vyzvú vzájomne na boj, a žiaden z nich si neoddýchne, pokiaľ jeden alebo druhý nezrazí svojho protivníka k zemi! A vidíš, tu je jasne a zreteľne vidieť to požehnanie odvahy! 114,27

Ak chceš teda byť naším spolubratom v učeníctve, odlož nabok svoju veľmi nadbytočnú odvahu a buď namiesto toho plný lásky, trpezlivosti a miernosti – potom budeš taký, ako sa patrí na pravého učeníka Pána!“114,28

Hovorí Judáš: „No dobre, nie žeby si nemal pravdu... celú túto záležitosť si musím lepšie premyslieť a zajtra vám dám všetkým vedieť, ako som sa rozhodol – či zostanem s vami alebo od vás odídem!“114,29

S týmito slovami ide Judáš von, vyhľadá vo veľkom dave ľudí viacerých svojich známych a skoro celú noc s nimi preberá to, čo si vypočul od Natanaela – no všetci súhlasia s Natanaelom a hovoria: „Natanael je skutočný mudrc!“, keďže dobre vedeli, že v jeho duši nedrieme žiadna faloš! – My v dome sa však poberieme spať.114,30

115 – Dav ľudí pred Máriinim domom v Nazarete. Ľudia chcú Ježiša vyhlásiť za kráľa. Pán odíde naspäť do rybárskeho domu pri Bethabare.

No nasledujúceho rána to pred domom vyzerá veľmi živo, keďže už na úsvite sa tam zo všetkých strán nahrnie obrovské množstvo ľudí, pričom nechýbajú ani predavači chleba a mlieka. To pred domom spôsobí taký veľký ruch, že všetci v dome začnú mať z toho obavy.115,1

Ja však poviem: „Poďme sa teraz naraňajkovať, no potom hneď odídeme do jedného domu, ktorý dobre poznám, niekoľko poľných ciest za Kafarnaumom, aby sme tu v Nazarete nevzbudzovali taký rozruch!“115,2

Kým toto rozprávam učeníkom, dovnútra vojde aj Judáš a hovorí: „Bratia, odteraz už zostávam s vami! S mojím obchodom je koniec – kvôli vám som to namiesto zajtrajška ukončil už dnes. – Teraz ale v krátkosti o niečom inom: Ľudia, ktorých sa tu zhromaždilo niekoľko tisíc, nechcú nič viac a nič menej ako vyhlásiť dobrého Majstra Ježiša za kráľa! A to, myslím si, by za takej početnej prítomnosti rímskych vojakov bolo nanajvýš nerozumné! Ale pri takej príležitosti by sa inak veľmi ľudským Rimanom nemalo vôbec dôverovať – a práve tak ani vysokým kňazom, farizejom a zákonníkom nášho ľudu!“115,3

Hovorím Ja: „No, tak rýchlo prineste raňajky! Dnes je zrovna aj šabat a môže prísť ešte viac ľudí; preto odtiaľto aj rezko odídeme!“ 115,4

Pozdĺž Môjho domu, po oboch jeho stranách, bola dobre oplotená záhrada, kam sa dalo dostať len cez malé zadné dvierka domu. Tieto dvere sme preto použili a unikli tak zvedavým očiam tisícov, z ktorých viac ako tri štvrtiny tam dohnala len otravná zvedavosť – chceli sa tam rozplývať nad nejakým zázračným dianím.115,5

Keď sme však, celkovo tiež okolo sto ľudí, nepozorovane unikli pred veľkým davom ľudí – ktorý stále čakal pred domom na to, kedy so svojimi učeníkmi vyjdem von, a učiním tam nejaký zázrak alebo prednesiem nejakú reč, a oni Ma potom, ako to mali mnohí tam prítomní v pláne, vyhlásia za kráľa Židov – predstúpilo pred dav jedno dievča z Môjho domu a opýtala sa muža, ktorý sa jej obzvlášť pozdával, čo tu chce to veľké množstvo ľudí. A muž povedal: „Sme tu, aby sme z Ježiša, najmocnejšieho z mocných a najmúdrejšieho z múdrych, urobili nášho kráľa! Lebo sme boli svedkami, ako ho poslúchlo more aj vietor a najhorší diabli z ľudí a duchov museli pred Ním utekať! On je bezpochyby ten Pomazaný Boží, ktorý má oslobodiť národ Boží od ťažkého jarma rímskej tyranie! Preto je teraz čas povýšiť ho na všetkými Židmi uznávaného a uctievaného kráľa národa Božieho! Vidíš, tak preto sme tu! – Čo tak dlho robí v dome, že k nám ani raz nevyjde von?!“115,6

Hovorí dievča: „To tu čakáte zbytočne, lebo On už skoro ráno odišiel do oblasti Kafarnaumu, možno za nejakým chorým, a všetci Jeho učeníci s ním. Preto, ako už bolo povedané, tu na Neho čakáte zbytočne.“115,7

Po tejto správe sa jej muž opýta, či nevie, do ktorého domu išiel. Dievča ho však ubezpečí, že to nevie, a rovnako ani nikto v celom dome. Lebo nikomu som sa nezdôveril, do ktorého domu odchádzam.115,8

Po takejto odpovedi vojde muž do domu, aby sa presvedčil o tvrdeniach dievčaťa, a keď tam – okrem niekoľkých ľudí, ktorí pomáhali Márii čistiť riady – nikoho nenájde, ide zase von a všetkým oznámi, že som, nevedno kam presne, odišiel smerom na Kafarnaum, aby som tam vyliečil nejakého chorého.115,9

Keď sa to dozvie dav, všetci sa hneď zdvihnú a kričia: „Ide sa na Kafarnaum! Tam sa na neho popýtame a zistíme, do ktorého domu odišiel!“ 115,10

S tým všetci, okrem niekoľkých Nazareťanov, vyrazia na cestu do Kafarnaumu a Môj dom je tak oslobodený od obliehania davom.115,11

No kvôli tomu robia zanedlho obyvatelia Kafarnaumu veľké oči, keď vidia to množstvo ľudí, ktoré sa valí do ich mesta. Rímsky veliteľ hneď medzi nich vyšle viacerých svojich podriadených vojakov, aby sa povypytovali, čo chcú v takom počte v Kafarnaume, keďže je šabat, a v meste sa nekoná trh, ani nič podobné, a už vôbec nie cez šabat, na svätenie ktorého musí veliteľ dohliadať.115,12

Na to dopytovaní odpovedia: „Hľadáme Ježiša Nazaretského, lebo sme sa dopočuli, že je tu.“115,13

A veliteľ im dal odkázať, že Ježiš sa nenachádza v Kafarnaume, ale v blízkosti Bethabary, kam pred pár hodinami odišiel.115,14

Keď sa to dav dopočuje, rýchlo sa presúva smerom na Bethabaru. Avšak na ceste medzi tými dvomi miestami na Galilejskom mori natrafí vodca davu na jeden dom, okolo ktorého je rovnako veľa ľudí, a tak tam ide, a pýta sa, čo sa tam deje. A povedia mu, že v tom dome som Ja.115,15

Po tejto novinke je dom okamžite zo všetkých strán obklopený ľuďmi, ktorí sa pripravujú a radia, ako zo Mňa urobiť kráľa. Tu Mi ale dobre poslúži veliteľ a z Kafarnumu; vyšle celú légiu vojakov, ktorí však majú na veľké zhromaždenie len dozerať. A tak dav od svojho zámeru upustí. 115,16

Tento rozruch však pritiahne viacerých farizejov a zákonníkov, sčasti z Jeruzalema, no toho času prítomných v Kafarnaume, spolu s kňazmi a zákonníkmi z Kafarnaumu a čiastočne aj tých z Nazaretu a okolia. Prichádzajú do tohto domu kvôli Mne, lebo od Jairusa počuli, ako som jeho dcérku prebudil z úplnej smrti. Ľudia im urobia miesto, aby mohli za Mnou vojsť do domu.115,17

A keď Ma nájdu v dome, hneď Ma zasypú množstvom otázok. No Ja ich odkážem na Mojich učeníkov a poviem: „Toto sú Moji svedkovia! Oni vedia o všetkom – pýtajte sa ich!“115,18

Tak sa teraz farizeji a zákonníci vrhnú na učeníkov, a učeníci im dávajú dobre uvážené odpovede.115,19

116 – Vyliečenie chromého.

Kým si farizeji a zákonníci vymieňajú s učeníkmi slová, prinesie osem mužov na posteli jedného chromého, aby som mu pomohol! Dom bol však natoľko obliehaný ľuďmi, že tí ôsmi muži nedokázali dostať chorého do domu a tam predo Mňa. Keďže dom ležal tesne pri mori, báli sa, že rovno vyjdem von malými dverami, ktoré viedli z domu k moru, a odtiaľ niekam odplávam. Jeden z nich však zašiel za majiteľom domu, ktorého poznal a povedal: „Priateľu, pozri, my, ôsmi bratia, sme sem sa aj s posteľou priniesli brata našej matky, ktorý kvôli strašnej dne nemôže už celých osem rokov vyjsť z postele, aby sme ho ukázali preslávenému zázračnému lekárovi Ježišovi, ktorý sa teraz nachádza v tvojom dome a istotne ho vylieči. No kvôli ohromnému množstvu ľudí vôbec nie je možné dostať ho do domu pred Ježiša. Priateľu, poraď mi, čo mám teraz robiť!“116,1

Hovorí majiteľ domu: „To bude naozaj dosť problém, lebo miestnosť, v ktorej sa Ježiš nachádza, je prepchatá ľuďmi! Je tam vyše sto Jeho učeníkov, k tomu veľké množstvo farizejov, kňazov a zákonníkov zo všetkých možných miest a oblastí, a diskutujú tam. Ale že sme starí dobrí priatelia, chcem pre teba pri tejto mimoriadnej príležitosti niečo urobiť!116,2

Pozri sa, môj dom je tak, ako väčšina rybárskych domov, zakrytý rákosím! Pristavíme k streche dva rebríky, odkryjeme ju rýchlo natoľko, aby ste cez dieru, ktorá tým vznikne, mohli dostať chorého aj s posteľou dovnútra! Keď ho takto dostanete do podkrovia, priviažete na štyri rohy postele silné laná, ktorých mám tam hore veľa. Ja potom otvorím padacie dvere, ktoré sú uprostred podkrovia a na lanách spustíme chorého aj s posteľou do miestnosti, kde on sám môže potom Ježiša poprosiť, aby ho uzdravil. Tí, čo v miestnosti stoja pod otvorom, budú musieť urobiť miesto, pokiaľ len nechcú, aby im na hlavy dosadla posteľ!“116,3

To sa tomu jednému z tých ôsmych zapáči, a k pobavenému údivu veľkého davu tento nápad hneď aj zrealizujú; a celé to prebehne podľa plánu a bez akýchkoľvek problémov. Len jeden, poriadne hlúpy ultraortodoxný zákonník, ktorý odmeriaval litery zákona ostrím kružidla, na adresu tých, ktorí odstraňovali strechu, zodpovedne poznamenal, že by mali predsa dbať na to, že je vysoký šabat!116,4

Tí ôsmi mu ale povedali: „Čo to tu trepeš, ty stará chrámová papuľa! Zavri si svoju bezzubú hubu a odplaz sa do Jeruzalema, do toho šalamúnskeho chlieva plného volov, somárov, teliat a oviec, a bliakaj tam s týmito zvyčajnými návštevníkmi domu Božieho svoje jeremiášske žalmy! My sme vašu terajšiu, čisto zvieraciu bohoslužbu už dávno hodili za hlavu a vieme, že Boh viac oceňuje dobré skutky ako bučanie volov a híkanie oslov!“ 116,5

Táto veľmi energická poznámka zo strany jedného z tých ôsmych umlčala toho prísneho šabatistu o to istejšie, že takáto odpoveď bola celým veľkým zástupom ľudí prijatá s búrlivým nadšením. Lebo väčšina Galilejcov si z chrámových machinácií už dávno nič nerobila.116,6

Tento ešte mladý človek však vyjadril niekoľkými slovami plnú pravdu, aj keď trochu humorným spôsobom, no práve preto sa mu dostalo o to väčších ovácií. Lebo počas veľkých slávností zvykli špeciálne priviesť do chrámu veľké množstvo dobytka, aj somáre a ovce, ktoré väčšinou bľačali a bučali; a tieto zvieratá nechali ešte niekoľko dní o hlade, aby počas obety robili ešte väčší rámus a donútili tak ľudí chvieť a triasť sa.116,7

Veru, vysoká bohoslužba v chráme, hlavne počas veľkých sviatkov, to bolo niečo také sprosté, príšerné a nechutné, že s niečím podobným sa človek nemohol stretnúť na celej Zemi, a to ani u najdivokejších národov – a ten mladý muž tak dal tomu prísnemu zákonníkovi veľmi pravdivú odpoveď, ktorá sa veľmi páčila aj Mne samotnému, lebo som dobre vedel, ako sa veci majú. 116,8

Čoskoro po tejto scéne sa otvorili padacie dvere na miestnosti, alebo skôr na podkroví. Jeden farizej, ktorý sa robil veľmi dôležitým, vykríkol: „Čo je to tam hore, čo sa tam deje?“116,9

A ten predošlý, prešibaný rečník, hovorí: „Len trochu trpezlivosti, hneď to uvidíte! Viete, dnes je šabat a v tento deň zvyčajne prichádza spása zhora – tak sa to učí v synagógach a školách! Tentokrát je však spása ľudí dole, a tak prichádza jeden, ktorému sa ešte spásy nedostalo, zhora ku vám a bude tam dole hľadať svoju spásu. Nedeje sa tu teda nič, čo by odporovalo šabatu; lebo je úplne jedno, či cez šabat prichádza spása zhora alebo či ju niekto hľadá dole, keď už zostúpila dole z nebies k slepým ľuďom, ktorí ju nedokážu vidieť, ani keď do nej takmer narazia nosom!“116,10

Takáto reč vyvolá zase veľké ovácie medzi učeníkmi, ale zato hnev u farizejov, kňazov a zákonníkov; avšak učeníci nahlas povedia: „Nadol teda s tým nespaseným zhora, ktorý tu dole hľadá spásu!“ A chorý je hneď spustený dole.116,11

Keď teraz ležal na posteli predo Mnou, plačúc Ma prosil, aby som mu pomohol. Keďže som však videl, že chorý, rovnako ako tí, čo ho priniesli, majú v sebe pravú a pravdivú vieru, povedal som chorému: „Buď pokojný, syn Môj, tvoje hriechy sú ti odpustené!“ No toto som najprv povedal len preto, aby som, pre ich vlastné dobro, otestoval zákonníkov, ktorí Mi boli už veľmi naklonení – lebo prebudenie Jairusovej dcéry, ktorý bol ich nadriadeným, Mi z nich urobilo priateľov.116,12

No ako som chorému povedal: „Tvoje hriechy sú ti odpustené!“ (Matúš 9,2), hneď sa u niektorých ostrých zákonníkov prebudil hnev a vo svojich srdciach si hovorili: „Čo je toto, čo to počujeme? Toto má byť pravý lekár? Veď sa rúha Bohu!“ (Matúš 9,3) Lebo Mňa považovali len za mimoriadneho lekára; ale žeby vo Mne mohla prebývať božská sila, to pre nich bolo crimen sacri laesi (bohorúhačstvo)! Lebo božská sila bola iba v kňazoch, levitoch, farizejoch a zákonníkoch – a to naviac iba v chráme v Jeruzaleme!116,13

Keďže som, samozrejme, až prirýchlo postrehol ich najvnútornejšie myšlienky, hneď som sa na nich obrátil a povedal im: „Prečo tak zle zmýšľate vo svojich srdciach?! (Matúš 9,4) Čo je ľahšie povedať: ,Tvoje hriechy sú ti odpustené!‘ (čo vy predsa vždy hovoríte ľudom, ktorí za vami prichádzajú s bohatými obetami – a hlavne im! – ale v podstate sa tým aj tak nikomu nepomôže) alebo účinne povedať: ,Vstaň a choď!‘?“ (Matúš 9,5) 116,14

Hovorí jeden zákonník: „Myslím si, že tomuto okrem odpustenia hriechov už viac nebudeš môcť pomôcť! Lebo tomu, koho dna doriadila tak ako tohto, pomôže už len smrť!“116,15

Hovorím Ja: „Tak si to myslíte?! Ja vám však hovorím: Aby ste videli a vedeli, že Syn človeka na Zemi má aj moc odpúšťať hriechy, pôsobiaco teraz hovorím pred vami tomuto chorému, ktorý je pre vás – ktorí jediní sa domnievate mať od Boha moc odpúšťať hriechy – vyliečiteľný len smrťou: ,Vstaň, vezmi si svoju posteľ a choď plný zdravia a dôvery domov!‘“ 116,16 (Matúš 9,6)

Po týchto slovách si chorý povystieral svoje náhle uzdravené údy, ktoré boli predtým biedne pokrútené a sčasti už aj zosušené, a súčasne dostal v okamihu naspäť aj všetky svaly a v preveľkej radosti Mi plačúc ďakoval. Hneď aj vstal zo svojej postele a bol už v tej chvíli taký silný, že rýchlo uvoľnil laná z postele, vzal posteľ pod svoje ľavé rameno a s touto poriadne ťažkou a veľkou posteľou si s ľahkosťou prekliesnil cestu pomedzi veľkú tlačenicu a posteľ si sám odniesol až domov do Kafarnaumu! 116,17 (Matúš 9,7)

Avšak všetci ľudia, ktorí sem prišli a videli tento skutok, začali Boha nahlas chváliť a velebiť za to, že dal nejakému človeku silu, akú má len samotný Boh, a ktorou sú mu všetky veci možné!116,18 (Matúš 9,8)

Tento čin znovu posilnil prítomných farizejov a zákonníkov natoľko, že sa zbavili svojich zlých myšlienok a vraveli: „Toto je veru neslýchané! Ako dokážeš niečo takéto, to môže vedieť len samotný Boh, ale inak nikto na svete!“116,19

117 – Rozhovor medzi mladým Rimanom a jedným zákonníkom

A ten mladý muž, ktorý predtým tak dobre hovoril, cez otvor na strope povedal: „Ktovie či by to dokázal aj jeruzalemský veľkňaz s tisícimi volmi, desaťtisíc oslami a stotisíc ovcami?!“117,1

Táto žartovná otázka vyvolala veľký smiech dokonca aj u samotných farizejov. Napriek tomu sa ozval jeden zákonník a humornému rečníkovi hore cez otvor do podkrovia povedal: „Len veľmi nevyskakuj, môj milý! Lebo ruka veľkňaza dosiahne cez celú Zem, a kto sa raz veľkňazovi dostane pod ruku, ten bude rozpučený! A k tomu veľkňaz nepotrebuje prebúdzať mŕtvych, ani liečiť chromých; lebo to všetko sa týka tela, a nie ducha človeka, a je preto vecou lekárov, nie kňazov. Rozumieš tomu?“117,2

Hovorí rečník: „Priateľu, bolo by to aj vecou kňazov, keby také niečo dokázali, ale keďže toho nie sú schopní ani za všetky poklady sveta, nezostáva im nakoniec nič iné, len to s pyšným výrazom na tvári priznať a povedať: ,To nie je vec kňazov, ktorí sa starajú len o ducha človeka!‘ Ja si však myslím toto: Ak nejaký lekár dokáže úplne mŕtvemu dievčaťu, ktoré pred našimi očami umrelo na ťažkú horúčku – teda chorobu, na ktorú ešte nikto neumrel len spolovice! – prinavrátiť ducha a dušu, jedná sa potom iste aj o veľmi silnú duchovnú starostlivosť!?117,3

Keď Boh stvoril Adama len z hliny, stvorenie bolo čisto hmotné a okrem samotného Boha tam nebolo ničoho duchovného.117,4

Keď však potom Boh do mŕtvej formy vdýchol živú dušu a do nej mysliaceho ducha, to potom iste nebolo žiadne hmotné, ale vysoko duchovné pôsobenie Boha v podobe prvého človeka na Zemi! A keď tu pred našimi očami dokázal to isté na dcérke predstaveného tento zázračný lekár, Ježiš z Nazaretu, to bude predsa tiež veľmi duchovná práca a starostlivosť?!“117,5

Hovorí zákonník: „To je vec, ktorej nerozumieš, a preto by si mal mlčať!“ 117,6

Hovorí mladý muž: „Keby som bol Žid, tak by som iste mlčal; keďže ale nie som žiaden Žid, ale poctivý Grék a vyznavač úžasného Sokratovho učenia, potom nevidím dôvod, prečo by som mal mlčať pred židovskými kňazmi, ktorých súčasné, nadmieru tupé učenie poznám žiaľ až príliš dobre.“117,7

Hovorí zákonník: „A čo sa tebe, pohanovi, javí na čisto božskom učení Židov tupé? Zdajú sa ti Mojžiš a proroci primálo vznešení a ich učenie tupé?“ 117,8

Hovorí mladý muž: „Nie, Mojžiša a všetkých prorokov, ktorí o vás povedali to, čo o vás teraz hovorím ja, považujem za najvyšších a čisto božských mudrcov! Ale vaše ustanovenia, o akých sa Mojžišovi ani žiadnemu inému prorokovi ani nesnívalo, považujem za nesmierne tupé!117,9

Ako vy slúžite Bohu? Na oltári zasvätenom Bohu pálite hnoj, sračky a špinu, a tučné voly, teľce a barany zožeriete vy sami a obetujete ich svojim večne nenažratým bachorom. To božsky čisté z vášho učenia ste odvrhli, a tomu, kto sa pri vás odváži učiť čisté, urobíte to, čo ste vždy robili všetkým vašim prorokom!117,10

Ako dlho je to odvtedy, čo ste v chráme zavraždili Zachariáša? 117,11

V Bethabare kázal jeho syn Ján pravdu a napomínal vás, bezcharakterných bezbožníkov vo svätyni Božej, k pokániu a návratu k Mojžišovi a jeho čistému učeniu – a čo ste s ním urobili?! Kam sa podel? Zmizol – pokiaľ viem, v noci sa ho zmocnili zlí drábi!117,12

Teraz je v Nazarete Ježiš, ako Bohom prebudený prorok, a koná skutky, aké sú možné len všemocnému Bohu, a vy ho teraz sledujete očami Argusa [52]! Beda mu, ak by sa, tak ako ja, odvážil čo len slovkom namietať proti vám a vášmu, nie Mojžišom, ale vami samými vytvorenému najodpornejšiemu učeniu! Ihneď by ste ho obvinili z najvyššieho zločinu bohorúhačstva a z vďaky za to, že vzkriesil vašich mŕtvych a narovnal vašich chromých, by ste ho ukameňovali alebo zavesili na kríž!117,13

Lebo vládnuť a popri tom si v najvyššom pohodlí mastiť bruchá, to je vaše! Kto vás ale chce o to pripraviť a prinavrátiť vás naspäť k Mojžišovi, ten je váš nepriateľ, a vy už máte potom dosť prostriedkov, ako ho odpratať z cesty!117,14

Vami všetkými preto pohŕdam ako zhnitou smradľavou zdochlinou, keďže ste vskutku najväčšími nepriateľmi Boha a všetkých Jeho ľudí, a vždy nimi aj zostanete! Ja som pohan – a predsa tu v tomto mužovi, Ježišovi, poznávam čistú Božiu silu, a to v takej plnosti, akú doteraz Zem nikdy nezažila! 117,15

Nie jeho telo koná tieto neslýchané činy, ale jeho všemocný najčistejší duch Boží, ktorý v ňom musí prebývať vo všetkej plnosti!117,16

Vidíte, toto poznávam ja ako niekto, koho vyhlasujete za slepého pohana! Čo teda vy poznávate na Ježišovi, ktorý samotným slovom, bez akýchkoľvek liekov, prebúdza vašich mŕtvych a spôsobí, že vaši mrzáci skáču ako mladé jelene?117,17

Pýtam sa vás, vy slepí: Kto to musí byť, komu stačí len slovo naplnené vôľou, a búrka a vietor stíchnu, mŕtvi vstávajú a chromí začínajú skákať akoby boli vo svojej podstate premenení na jelene?!“117,18

Touto skutočne veľmi pravdivou a odvážnou rečou farizejov a zákonníkov natoľko rozzúril, že by ho od hnevu a zlosti roztrhali, keby sa ho mohli ľahko zmocniť. Ale pred takým veľkým množstvom ľudí to nebolo možné a bolo by to aj neradno; lebo všetok ľud oslavoval tohto mladého muža, ktorý mal konečne odvahu nafúkaným farizejom a zákonníkom šplechnúť do tváre celú drsnú pravdu!117,19

118 – Urazený farizej sa obráti na Pána. Pán odhalí ich bezbožné správanie.

Jeden farizej sa však obrátil na Mňa a povedal: „Ako dokážeš, ako pravý Žid, mlčať, keď sa takýto biedny pohan, ktorému si učinil dobro, takto drzo opovažuje nehanebne urážať posvätné učenie našich otcov?“118,1

Hovorím Ja: „Ale on neurážal Mojžiša, ani prorokov, ale výhradne vás a vaše nové ustanovenia, a Mňa sa nedotkol – v čom by som ho teda mal napomínať?! On ukázal na vás a prehrešil sa tým len voči vám, preto je teraz čisto vašou vecou, aby ste sa s ním vysporiadali! Ak on nemá nič proti Mne, prečo by som Ja mal mať niečo proti nemu?! Sami si dohliadnite na to, aby ste si to s ním vybavili! Ja s ním doteraz nemám vôbec žiadny problém.“ 118,2

Hovoria farizeji a zákonníci: „Áno, áno, teba iste neurazil, ale nás áno, a myslíme si, že keď si sa teraz stal naším priateľom, a keďže až príliš dobre vieme, aká moc je v tvojom slove a vôli, mohol si, ako náš priateľ, povedať tomuto pohanovi aspoň kvôli ľuďom zopár slov, aby zmĺkol! Ty si ho ale nechal rozprávať a zahanbiť nás pred ľuďmi, a vedz, že to od teba nebolo vôbec chvályhodné! Aj keď ťa za to nechceme odsudzovať, rozhodne si nás tým ani nenakloníš!“118,3

Hovorím Ja: „Buďte takí, akí chcete, a Ja budem tiež taký, ako sa Mi bude zdať dobré! Mimochodom, je to od vás veľmi zvláštne, že Mi teraz odvolávate svoje priateľstvo, keďže ste Mi doteraz v podstate žiadne nepreukázali! No Ja, ktorý by som mal plné právo odoprieť vám Moje priateľstvo – keďže ste predtým vo svojich srdciach naozaj nechovali žiadne chvályhodné myšlienky – to aj tak neurobím!118,4

Čo teda môžem stratiť s vaším priateľstvom? Hovorím vám: Vpravde, nič! Ak ale Ja odvolám Moje priateľstvo, kto namiesto Mňa prebudí vaše mŕtve deti k životu?!118,5

Keď si ale dobre zvážite reč tohto mladého muža, musíte pri troche zdravého rozumu aj sami pred sebou uznať, že ten muž vyslovil v plnej podstate čistú pravdu! Poznáte Písmo, a poznáte Mojžiša, aj prorokov! Opýtajte sa ale sami seba, či je teraz v chráme po Mojžišovi a všetkých ostatných prorokoch vôbec možné nájsť nejakú stopu!?118,6

Tento rok som predsa aj Ja sám bol v Jeruzaleme a k svojmu veľkému hnevu som videl, ako sa z modlitebne Božej stal lotrovský brloh!118,7

Na nádvoriach sa predáva plno dobytka na porážku a tiež iných nečistých zvierat, takže ľudia nemôžu do samotného chrámu vstúpiť bez najväčšieho ohrozenia života. Vo vstupnej hale sa na jednej strane poráža ako na jatkách a predáva sa mäso; na druhej strane zase stoja stánky a stoly peňazomencov a je tam taký rámus a krik, že človek pomaly nie je schopný počuť vlastného slova.118,8

Keď však človek dôjde do hlavného chrámu, nemá sa kde pohnúť kvôli predavačom holubov a iného rôzneho vtáctva, ktoré tam krikľúni ponúkajú na predaj. A do veľsvätyne, do ktorej smel podľa príkazu Božieho raz do roka vstúpiť len veľkňaz, môže teraz za peniaze, ktoré sa nazývajú obetou, vstúpiť hocijaký pohan, samozrejme v tajnosti a pod pečaťou mlčania pred Židmi! Ale v Ríme poznajú veľsvätyňu rovnako dobre, ako ju pozná veľkňaz v Jeruzaleme! A tak sa za peniaze odhaľujú cudzincom všetky tajomstvá svätyne, ak sa však nejaký úbohý Žid odváži vkročiť za oponu, hneď ho za chrámovým múrom na prekliatom mieste ukameňujú ako bezbožníka a bohorúhača; a neprejde ani týždeň bez toho, aby aspoň jeden nebol ukameňovaný a zopár sa ich nemuselo napiť prekliatej vody!118,9

Čo je to ale za zriadenie, ktoré cudzincom povoľuje vstup, ale vlastné deti zabíja?!118,10

Sami povedzte, či Mojžiš a všetci proroci také niečo prikázali, a či Šalamún vo svojej veľkej múdrosti, keď dokončil chrám, zasvätil túto veľkú modlitebňu účelu, ktorému teraz slúži! Stručne, z modlitebne Božej sa stal lotrovský brloh a Jehovov Duch už viac nad starou Archou zmluvy neprebýva v podobe ohnivého piliera!“118,11

Z toho sú farizeji a zákonníci zarazení a hovoria Mi: „Ty si predsa vždy prebýval v Nazarete a jeho okolí – ako toto všetko môžeš vedieť? Kto ti to prezradil?“118,12

Hovorím Ja: „Ó, aká ohromne hlúpa otázka! Keď dokážem poznať vaše najtajnejšie myšlienky, ako by som mohol nevedieť, čo sa deje v chráme?! No nielen Ja sám o tom viem, ale teraz už skoro každý človek!118,13

No vy sami ste skutočnými zradcami toho všetkého a zviedla vás k tomu vaša veľká chamtivosť po peniazoch! Za peniaze ste zasväcovali cudzincov do chrámových tajomstiev a títo to potom Židom nahlas rozhlasovali na uliciach – a vy sa Ma pýtate, kto prezradil chrám?!118,1$

Ak ale rovnako dobre ako Ja, a mnohé tisíce ľudí, viete, ako to teraz v chráme funguje, a poznáte pritom aj to, čo učil Mojžiš a všetci proroci, ktorí boli vskutku naplnení najčistejším a najpravdivejším Duchom Božím – a jedine tento Duch prehováral ich ústami – z čoho potom pozostáva vaša viera v Boha, ak tak ľahko od seba odvrhnete Božie Slovo a v tej najarogantnejšej a najpyšnejšej domýšľavosti vydávate pred úbohým, slepým ľudom vaše ustanovenia za vychádzajúce z Ducha Božieho a tieto pod hrozbami príšernej smrti nútite ľudí dodržiavať a ctiť?!“118,15

119 – O chrámovej prísahe. Pán upokojí rozvášnený dav a unikne pred masou ľudí.

Hovorí jeden zákonník: „Priateľu, veľa si dovoľuješ, že nám rozprávaš takéto veci, za prezradenie ktorých stanovila svätyňa trest smrti! Máš šťastie, že si pre nášho predstaveného vykonal taký veľký skutok, inak by si nepochodil najlepšie, keďže my sme svätyni zaviazaní mocnou prísahou!“ 119,1

Hovorím Ja: „Ktorú môžete porušiť, kedy len chcete, lebo nie Bohu ste prisahali, ale svätyni vytvorenej ľudskými rukami, v ktorej už Boh neprebýva!119,2

Kde ale neprebýva Boh, tam prebýva staré knieža lži a všetkého zla, a prísahu voči tomuto kniežaťu a súčasnému pánovi svätyne môžete porušiť bez obáv!119,3

Ak by ste porušili vašu ničotnú prísahu svätyni, zapáčili by ste sa Pánu Bohu a On by vám dal to, čo dal od počiatku sveta Mne – to, čomu sa teraz divíte, a nechápete, ako činím diela, ktoré sú podľa vášho vlastného vyjadrenia možné len samotnému Bohu! Pokiaľ sa ale chrámu bojíte viac ako Boha, ktorého nepoznáte, tak ste zviazaní s chrámom a pred Bohom ste niečím odporným!119,4

No ak neveríte Mojim prostým slovám, verte aspoň Mojim skutkom, ktoré činím pre vaše dobro, a o ktorých vy sami hovoríte, že sú možné jedine Bohu!“ 119,5

Hovorí zákonník: „Ako môžeš Boha poznať lepšie ako my, keď si neštudoval Písmo?!“119,6

Hovorím Ja: „Mŕtve písmená, pravdaže, poznáte; ale v nich sa Boh nenachádza, a tak ste z Písma Boha ani spoznať nemohli! Lebo Písmo k Bohu ukazuje len cestu, a aj to len vtedy, ak po tejto ceste neodchylne kráčate.119,7

Čo vám pomôže poznať cestu do Ríma, keď ste po nej nikdy nekráčali, aby ste do Ríma došli a zhliadli tak veľké mesto kráľa?! Avšak kto z tých, ktorí poznajú cestu do Ríma, môže povedať, že Rím pozná, lebo pozná cestu k nemu, no neprešiel po nej ani piaď?! Podobne, čo vám pomôže znalosť Písma, ktoré je cestou k Bohu, keď ste na nej neurobili ani jediný krok?! 119,8

Mimochodom, Ja poznám celé Písmo rovnako dobre ako vy, vždy som sa riadil podľa Zákonov Božích v ňom obsiahnutých, som teda plne oboznámený s Bohom a môžem vám preto z prvotného zdroja povedať, že z vás a vám podobným nikto nikdy Boha nespoznal, a na vašich zlých cestách ani nikdy nespozná, lebo vy ste všetci do jedného popierači Boha!119,9

Vy sami Boha nechcete poznať, no tým, ktorí by predsa chceli kráčať po pravej ceste, zahatáte ich cestu smrťou a zničením! Preto sa vám raz v inom živote dostane o to viac zatratenia! Lebo všetci tí, ktorých ste prenasledovali a teraz stále prenasledujete, budú vašimi večnými sudcami!“ 119,10

Keď som toto farizejom a zákonníkom zvestoval, povstal medzi ľuďmi mocný pokrik a chceli na farizejov a zákonníkov položiť ruku. Ja som však tomu zabránil, a vybral som sa malými dverami s učeníkmi a všetkými farizejmi a zákonníkmi k moru. Tam stálo pripravených viacero lodí; na tie sme hneď nastúpili, a s miernym, priaznivým vetrom sme sa rýchlo odpútali od pobrežia, aby sa k nám to veľké množstvo ľudí nemohlo dostať.119,11

120 – Zastávka u colníka Matúša. Jeho jednanie s hriešnikmi a farizejmi. O výchove detí.

No keď sme už boli tak ďaleko, že nás ľudia nemohli zahliadnuť, vyzval som na plavbu k brehu, lebo bolo už takmer poludnie a na lodi sme nemali nič na jedenie. Keď sme po dobrých dvoch hodinách cesty od predchádzajúceho domu pristáli na zemi, museli sme sa ešte dosť veľký kus cesty vracať do malej dedinky, kde sme chceli obedovať.120,1

Pred dedinou však bola hlavná colnica. A hľa, tam pri bráne, za colníckym stolom, sedel ten mladý muž (mal len 35 rokov, bol preto Židmi považovaný za mladého), ktorý v predošlom dome – ako jeden z ôsmych bratov, ktorí doniesli toho ochrnutého – tak múdro rozprával.120,2

Keď ho farizeji a zákonníci zbadali, povedali: „To teraz nevyzerá dobre! On je rímsky colník a teraz nám vyrubí príšerné clo! Čo urobíme?“120,3

Hovorím Ja: „Nerobte si starosti, lebo tu vám nijako nepomôžu! Ja to tu najlepšie vyriešim.“120,4

S týmito slovami pristúpim k colníkovi a hovorím mu: „Matúš (to bolo jeho meno), odovzdaj tento stôl niekomu inému a nasleduj Ma!“ A on hneď vstal, odovzdal stôl a bez všetkého Ma nasledoval. (Matúš 9,9) A keď sa pred bránou stojaci učeníci, farizeji a zákonníci pýtali, koľko majú zaplatiť... 120,5

Povedal Matúš: „Pán tentokrát za vás všetkých clo vyrovnal, keďže uzdravil môjho uja. Ako by som teraz mohol od Neho, božského Majstra, žiadať clo?!“ 120,6

Potom sa závora otvorila a všetci bezplatne prešli.120,7

Keď sme potom dorazili do dediny, Matúš nás zobral do svojho domu, v ktorom všetci colníci, ktorí boli na tejto hlavnej colnici zamestnaní, a množstvo dozorcov a iných „hriešnikov“ – podľa úsudku Židov, farizejov a zákonníkov – práve obedovali. Lebo Matúšov dom bol veľký a súčasne to bol aj hostinec, v ktorom Židia mohli za peniaze dostať niečo na jedenie a pitie, ale colníci, dozorcovia a „hriešnici“ mohli jesť a piť zadarmo, keďže všetci boli služobníkmi domu, ktorý mal od Rimanov túto colnicu v prenájme. 120,8

Mňa hneď všetci colníci pozvali k stolu, a Mojim učeníkom a tiež farizejom a zákonníkom boli ponúknuté chlieb a víno vo vhodnom množstve, s čím boli učeníci úplne spokojní. (Matúš 9,10) No nie tak prítomní farizeji a zákonníci – tým to veľmi zadymilo do nosa, že aj oni neboli pozvaní k stolu.120,9

Stalo sa však to, že kým som sedel pri stole s množstvom colníkov a hriešnikov, ďalšia hŕba ich prišla do domu z iných miest, lebo Matúšov dom bol široko ďaleko známy ako veľmi zámožný a pohostinný, a obzvlášť cez šabat sa tu zvykli konať veľké stretnutia. Všetci Ma veľmi priateľsky zdravili a hovorili, že väčšej cti ako mať Ma za hosťa sa tomuto domu ani nemohlo dostať. A tak rozšírili Môj stôl a všetci si k nemu posadali. 120,10

Farizeji a zákonníci sa však tlačili pri veľkých otvorených dverách domu, aby Ma mohli sledovať, čo robím a rozprávam. Keď videli, že s colníkmi a hriešnikmi jednám nadmieru priateľsky, vo vnútri sa veľmi nahnevali a pýtali sa Mojich učeníkov, ktorí boli vonku pri nich: „Prečo váš Majster je s colníkmi a všetkými tými zjavnými hriešnikmi? Je azda vo vnútri rovnaký ako oni?“120,11 (Matúš 9,11)

No keď som tú otázku začul, obrátil som sa pri stole smerom von a veľmi krátko a spokojne som povedal: „Silní a zdraví nepotrebujú lekára, iba chorí! (Matúš 9, 12) Choďte a naučte sa, čo znamená:120,12

,Mám zaľúbenie v milosrdenstve a nie v obete!‘120,13

Ja som prišiel, aby som volal k pokániu hriešnikov – a nie zbožných, ktorí pokánie nepotrebujú!“120,14 (Matúš 9,13)

Tieto slová farizeji a zákonníci pochopili tak, ako im to vyhovovalo, a potom už nič viac nehovorili, lebo sa tým cítili polichotení.120,15

No Ja som potom zaujal pozornosť spoločnosti rôznymi podobenstvami, v ktorých bol ľudský život priam hmatateľne zobrazovaný v jeho slabostiach a z týchto slabostí až príliš často vyplývajúcich pokriveniach. Tiež som im dal veľmi mocné zásady pre pravú výchovu detí a ukázal im, ako nesprávna výchova detí musí časom viesť ku všetkému mysliteľnému zlu, duchovnému i fyzickému.120,16

A učil som túto spoločnosť, prečo Boh stvoril človeka, a ako by sa mal, ako slobodná bytosť, sám zo seba dobrovoľne usilovať naplniť Boží zámer, aby sa tým stal dokonalou, nezničiteľnou duchovnou bytosťou.120,17

121 – Rozhovor farizejov o Jozefovi, Márii a Ježišovi.

Iste netreba rozvádzať, že takéto poučenia – aj keď neboli všetkými pochopené – boli spoločnosťou prijaté veľmi dobre a s vďakou. Samotní farizeji a zákonníci sa Mojej múdrosti veľmi čudovali, a pýtali sa medzi sebou, ako som k nej prišiel. Lebo poznali Mňa, Jozefa a Máriu a všetky Jozefove deti, a aj učeníkom povedali: „Je to vpravde nepochopiteľné! Aj keď jeho otec bol ako remeselník vo svojej oblasti veľmi schopný človek – nadovšetko verný, férový a čestný muž, pritom ale prísny Žid, ktorému skutočne záležalo na Mojžišovi a prorokoch (do takej miery, do akej ich poznal) – po nejakej zvláštnej múdrosti nebolo u neho ani stopy, a jeho ostatní štyria vlastní synovia, ktorí u nás častejšie pracovali, sú akejkoľvek známke múdrosti takí vzdialení ako Slnko, Mesiac a hviezdy od Zeme.121,1

Samotná dobrá matka Mária, stále ešte veľmi pekná, usilovná a veľmi cnostná žienka, ktorú istotne žiaden človek nemôže obviniť z niečoho necnostného, bola síce ako dievča, pokiaľ sme dobre informovaní, vychovávaná v chráme; túto výchovu však poznáme až príliš dobre, aj to, k akej múdrosti je pri nej možné prísť, obzvlášť u dievčat. Takže od svojej matky mohol takisto nabrať len veľmi málo múdrosti! A v nejakej inej škole, podľa toho, čo vieme, tiež nebol!“121,2

„Práve naopak,“ povedal jeden zákonník, ktorý sa dobre poznal s Jozefom, „Jozef sa mi viac ako raz sťažoval na problémy so svojím chlapcom Ježišom a hovoril: ,Ja neviem, čo mám s týmto chlapcom robiť! Jeho zdanlivo veľmi zvláštne vyzerajúce narodenie, ktoré sa javilo byť prinajmenšom spojené s tými podivne vyzerajúcimi úkazmi, na základe čoho by človek mal očakávať, že cez toto dieťa by sa mala na Zem inkarnovať božská bytosť – pre čo zreteľne hovorili aj viaceré, skutočne mimoriadne úkazy z jeho raného detstva, rovnako ako jeho výroky hraničiace s vysokou múdrosťou, ktoré ma o to viac naplnili najvyššími očakávaniami, keďže pochádzam z najpriamejšej Dávidovej línie. Ale práve keď nadišiel čas, kedy by sa chlapec mal začať učiť, nedá sa s ním nič podniknúť a o nejakom učení nemôže byť ani reči. Aj keď ho dám k nejakému učiteľovi, ten s ním nepohne – chlapec vie a rozumie všetkému lepšie, a keby s ním chcel učiteľ prísne zaobchádzať, to už je úplný koniec!121,3

Čo mu ešte zostalo z najranejšej mladosti je nepochopiteľná neochvejná sila vôle, s ktorou koná zjavné zázraky, pokiaľ sa mu to zdá potrebné; ale práve kvôli tejto jeho vlastnosti sa s ním, čo sa učenia týka, nedá nič robiť. Inak je zbožný, ochotný, poslušný a veľmi mravný, vychovaný, mierny a skromný ako jeho matka – len sa za ním nesmie chodiť s učením!‘ 121,4

Vidíte, takto sa mi starý Jozef nie raz, ale častejšie sťažoval, a je preto o to viac isté, že sa mimo tesárčiny vo svojom živote neučil nič iné – či sa už jedná o čítanie alebo ešte menej o písanie – a preto sa otázka, odkiaľ prišiel k takej múdrosti, dá ľahko ospravedlniť.“121,5 (viď kniha „Mladý Ježiš“)

Hovorí Ján, evanjelista: „Priateľu, ja to dobre viem a som v tom úplne doma, no teraz ešte zďaleka nenadišiel čas, aby ste sa o tom mohli dozvedieť. Nadíde však, keď sa to dozviete z Jeho vlastných úst! Dovtedy nech vám stačia Jeho skutky a Jeho múdrosť.“ – Farizeji a zákonníci síce tlačia na Jána, aby im aspoň niečo naznačil, ale ten sa k tomu nenechá primäť. Teraz sa ale viacerí colníci a dozorcovia, ktorí sa už naobedovali, pobrali za svojou prácou a pri veľkom stole sa tak uvoľnilo miesto. 121,6

122 – O dvoch Matúšoch, colníkovi a úradnom pisárovi. Učeníci Jána Krstiteľa a učeníci Ježišovi.

A mladý domáci pán Matúš, colník (ktorého si netreba zamieňať s Matúšom, ktorý bol len úradným pisárom – preto sa aj v Písme uvádza s dodatkom „colník“, keď je reč o ňom), zavolal Mojich učeníkov, farizejov a zákonníkov dovnútra, a oni išli, posadali si a zvesela sa pustili do jedenia a pitia. Akurát Judáš sa tentokrát veľmi miernil, keďže sa obával vysokého účtu a, ako je už známe, on nebol žiadnym veľkým priateľom platenia.122,1

Keď sme takto boli spolu v dobrej nálade a aj farizeji a zákonníci si s colníkmi a takzvanými hriešnikmi čoraz viac rozumeli, príde za domácim pánom dievča z kuchyne a hovorí: „Čo máme teraz robiť? Až teraz prišli rybári, doniesli ryby a chcú niečo na jedenie a na pitie, keďže ale dnes máme náhodou toľko cudzích hostí, ktorí skonzumovali skoro všetko z našich dnešných zásob, my teraz v kuchyni nevieme, čo máme robiť.“ Colník Matúš sa pýta: „A koľko ich je?“ Dievča povie: „Je ich okolo dvadsať.“ Colník Matúš povie: „Tak nech idú sem dovnútra, tu je toho ešte dosť!“122,2

Dievča odíde a povie to rybárom, a tí sa poberú do veľkej hosťovskej miestnosti a hneď sa usadia k malému stolu, od ktorého už obedujúci odišli. 122,3

Keď ale rybári spoznajú Petra a viacerých svojich bývalých kolegov, navzájom sa pozdravia a rybári, trochu bez nálady – keďže na ich stole to v porovnaní s naším vyzerá poskromnejšie – Petrovi hneď povedia: „Nám to stačí, lebo my sme stále verní Jánovi učeníci a naším zákonom je pôst. No vy, ako noví učeníci Ježišovi, môžete jesť do chuti, ako vidíme, lebo sa zdá, že o nejakom pôste nemôže byť u vás ani reči!“122,4 (Matúš 9,14)

Hovorí Peter: „Ján sa postil kvôli tomu, čo my máme, a my sme sa postili s ním – podľa jeho učenia a prísneho kázania. Ján ohlasoval Toho, pri ktorom my sme, a svedčil o Ňom. A keď Tento prišiel a dokonca prijal od Jána krst vodou, vtedy Ján plne nedôveroval svojmu vnímaniu, rovnako ako ani vy. Lebo kým bol Ján donútený duchom svedčiť o Ježišovi, ako sa On k nemu blížil, povedal nám: ,Hľa, tam prichádza, to je On, o ktorom som vám hovoril, že príde po mne, a ktorému nie som hoden rozviazať remienky na topánkach!‘, no napriek tomu sám v sebe skryte pochyboval, rovnako ako vy, a pochybuje až do tejto hodiny. Preto sa on ďalej postí a vy sa postíte tiež – pre nás veriacich sa ale pôst skončil! Že sa stále postíte, to je len vaša vina! Tak je to ale aj správne, lebo rovnako ako slepý nemôže nasýtiť svoj zrak svetlom a jeho farbami, tak aj slepý v srdci nedokáže nasýtiť svoje srdce, ani svoj žalúdok. Chápete to?122,5

Keby bol Ján veril, bol by nasledoval Baránka, ktorý podľa svedectva jeho ducha sníma hriechy sveta. Ale keďže jeho duša sama pochybovala o Tom, o kom jeho duch v nej a cez ňu svedčil, zostal v púšti, až kým ho nezatkol Herodes, ako sme počuli.122,6

Prečo ho potom nenasledoval, veď nám predsa cez svojho ducha povedal: ,Tohto počúvajte!‘? Prečo ho teda nechcel počúvať?! Prečo ho hneď nenasledoval, keď predtým celý svoj život žil tak striktne kvôli Tomu, ktorý prišiel?! My nevieme nič o tom, že by mu Ten, ktorého nasledujeme, zakázal nasledovať ho. Povedzte mi preto jeden pochopiteľný dôvod, prečo Ján Ježiša hneď nenasledoval!“122,7

Tu sú Jánovi učeníci zarazení, a nevedia, čo by Petrovi mohli namietať. Akurát jeden z nich povedal, že tá správa, že Herodes dal Jána zatknúť, je falošná; Herodes ho dal len zavolať do svojho sídla v Jeruzaleme, aby sa tam od neho dozvedel všetko o pricházajúcom Pomazanom Jehovu. Herodes si Jána príliš vážil, aby ho dal posadiť do väzenia.122,8

Peter však, tak trochu humorne, dodal: „Ak sa to ešte úplne nestalo, tak sa to určite stane čoskoro! Herodes je prefíkaná líška a dá sa mu veriť práve tak málo ako hadovi!“122,9

123 – Svedectvo Jána Krstiteľa o Pánovi. Podobenstvo o ženíchovi, svadobčanoch a neveste.

Po tomto rozhovore pokračujú Jánovi učeníci v jedení, a my jeme tiež. Len niekoľkí z prítomných farizejov sa úplne postili a nechceli jesť až do západu slnka – lebo nekvasený chlieb, ktorý tu u Grékov nemali, nezohnali, a tak sa postili, zatiaľ čo viacerí ich kolegovia a zákonníci si náležite pochutnávali na jedle.123,1

Po nejakej chvíli, keď víno urobilo Jánových učeníkov zhovorčivejšími a odvážnejšími, sa jeden spomedzi nich zdvihol a chcel odo Mňa samotného zistiť dôvod, prečo sa oni, ako Jánovi učeníci, musia tak často a prísne postiť, a Ja a Moji učeníci nie, a tak sa Ma opýtal: „Pane a Majstre! Prečo sa my, ako aj farizeji, tak veľa postíme a Tvoji učeníci sa nepostia?“ 123,2

A Ja som mu povedal: „Priateľu, ty si bol pri Jánovi, keď mu o Mne doniesli správu, že krstím ľudí, a že Ma mnohí nasledujú! Povedz tu nahlas pred všetkými: čo odpovedal Ján?“ Hovorí Jánov učeník: „Takto hovoril Ján: ,Človek si nemôže vziať nič, ibaže by mu to bolo dané z nebies. Vy sami ste mojimi svedkami, že som povedal, že ja nie som Kristus, ale iba poslaný pred Ním! Kto má nevestu, je ten pravý ženích. Ženíchov priateľ ale stojí a počúva ho, a veľmi sa raduje zo ženíchovho hlasu! Táto radosť sa teraz naplnila na mne! On musí rásť a ja sa umenšovať! Kto však pochádza zhora, ten je nad všetkými. Kto je zo Zeme, ten nikdy nemôže byť zhora, ale len zo Zeme a nechce rozprávať o ničom inom ako o Zemi. Len ten, kto prichádza z nebies, je nad všetkými!‘123,3

Tu sa Ján odmlčal, potom vymenoval, čo všetko videl, a ako o Ňom svedčil, nakoniec však s povzdychom ľutoval, že jeho svedectvu, ktoré je predsa také pravdivé, nikto nechce uveriť! Avšak ten, kto tomu napriek tomu uverí, nech v sebe zapečatí veľkú pravdivosť Božiu – zo strachu pred svetom. 123,4

Lebo aj keď vie, že Ten, ktorého bez akýchkoľvek pochybností poslal samotný Boh, hovorí len čisté Božie Slovo, neodváži sa to priznať pred svetom, keďže sa nepriateľa Božieho – zlého sveta – bojí viac ako Boha, kvôli svojmu mizernému telu, ktoré je tiež svetom a svet uctieva! Čo je ale platné poznať v sebe pravú mieru Božiu, keď sa človek pridržiava miery sveta?! Boh však nikomu nedal Svojho Ducha podľa miery sveta, a preto sú zavrhnutí tí, ktorí plne spoznali Ducha Božieho, no predsa sa pridržiavajú miery sveta a nemajú v sebe večný život!123,5

,Len ten‘ – hovorí ďalej Ján – ,kto verí v Syna, má v sebe večný život; lebo samotný Syn je životom Otca! Kto však v Syna neverí, ten ani večný život nemá a ďalej nad ním spočíva starý hnev Boží!‘123,6

Vedzte, že takto vtedy Ján hovoril, no až do tejto hodiny nikto z nás nedokázal plne pochopiť zmysel tejto jeho reči! Toľko sme pochopili, že mienil Teba, ale ako je to všetko prepojené, sme mali ako pochopiť a v celej plnosti tomu porozumieť?!“123,7

Hovorím Ja: „Nuž, keď si toto o Mne od Jána počul, musíš predsa vedieť, že ja som ten ženích, ktorého Ján myslel! Ale ak Ja som ten ženích, toto budú iste Moji svadobní hostia!?“123,8

Hovorí Jánov učeník: „Kto je teda tá krásna nebeská nevesta? Ako to, že Ty si ženích a nemáš nevestu?!“123,9

Hovorím Ja: „Títo Moji svadobní hostia sú súčasne aj Mojou nevestou. Tí, ktorí počúvajú Moje Slovo, držia ho vo svojich srdciach a konajú podľa neho, sú vpravde Mojou nevestou, rovnako ako Mojimi svadobnými hosťami! Ako by ale mohli, a prečo by mali svadobní hostia smútiť, kým je ženích s nimi?! Keď ale nadíde čas, že im ženích bude vzatý, potom sa aj oni budú postiť!“123,10 (Matúš 9,15)

Tomu sa Jánovi učeníci veľmi divili a boli aj trochu podráždení, lebo si mysleli – keďže som im tieto slová hovoril tak trochu s úsmevom – že ich tým podpichujem. A ten jeden Jánov učeník potom povedal, trochu ironicky: „Zvláštne! Z Jána prehováral Duch Boží a z Teba by mal ten istý Duch hovoriť ešte viac, keďže Ján o Tebe svedčil! Je to čudné, že ten istý božský Duch hlásal úbohým ľuďom tejto Zeme cez Mojžiša, všetkých prorokov a nakoniec cez Jána vždy rovnaký, prísne kajúcny život a vyžadoval jeho najprísnejšie dodržiavanie; u Teba sa však zdá, že si a učíš pravý protiklad toho všetkého! Podľa Mojžiša, kto iba navštívil dom hriešnika, bol nečistý a musel sa očisťovať; kto sa cez šabat dotkol dievčaťa, alebo nejaký iný deň ženy, ktorá mala svoje dni, musel byť očistený a to ešte oveľa striktnejšie! Zdá sa však, že Ty aj so svojimi učeníkmi už nedbáte na šabat, rovnako ako ani na udržiavanie osoby v čistote! Ako potom môže byť Tvoje učenie rovnako božské, ako bolo učenie z úst prorokov?!“123,11

124 – Podobenstvo o novom a starom šate, o novom mušte a starých mechoch.

Hovorím Ja: „Moje učenie je ako nový šat; ten váš je ale starý, plný oslabených a potrhaných miest; preto ste aj mohli dnes, cez šabat – napriek Mojžišovi a Jánovi – pokojne chytať ryby! Moje učenie je teda nové, a nemožno z neho zobrať kus a zaplátať ním váš starý, potrhaný šat. Ak by to človek urobil, spôsobil by si tým ešte väčšie trhliny, ako mal predtým, lebo nová záplata predsa opäť trhá starý oslabený odev a škody ešte zväčšuje.124,1 (Matúš 9,16)

Tak je Moje učenie ako nový mušt, ktorý sa nedáva do starých mechov, aby sa roztrhli a mušt z nich vytiekol; ale sa mušt dá do nových, pevných mechov, a tak sa zachovajú obe – mušt aj mech. Rozumiete tomu?“124,2 (Matúš 9,17)

Hovoria Jánovi učeníci: „Dá sa to síce dobre počúvať, ale nie je ľahké plne porozumieť tomu, čo tým chceš povedať; mohol by si sa preto vyjadriť trochu zrozumiteľnejšie!?“124,3

Hovorím Ja: „Či by som sa mohol vyjadriť trochu zrozumiteľnejšie?! Áno, áno, to by som iste mohol, keby som chcel! Tu ale zrozumiteľnejší nebudem, a preto vám k tomu nepoviem už nič viac, len toľko, že vy ste tie staré, roztrhané šaty a staré, prehnité mechy, ktoré sa pre Moje učenie nehodia! Toto učenie by vás pripravilo o váš sladký pozemský život, čo je vaším najväčším dobrom, a na zlepšenie ktorého vynaložíte všetko – dokonca aj cez šabat sa naťahujete s ťažkými rybárskymi sieťami, len aby ste si pre svoj pozemský život zabezpečili lepšiu a bezstarostnejšiu existenciu a popri tom možno aj trochu slávy! Ale chudobných nevidíte; chorých a postihnutých tiež nie; takisto ani hladných a smädných!124,4

Tak to už chodí, že ten, kto chodí s plným bruchom, vôbec necíti, ako chudobného od hladu bolí a páli v žalúdku! Takisto ani vy, ktorí ste dobre zaodetí, keď nadíde zima, necítite nič z chladu, veď máte dosť prostriedkov nato, aby ste si zimu spríjemnili ešte viac ako horúce leto. A keď za vami príde niekto polonahý, a trasúc sa od chladu, sťažuje sa na svoju núdzu a prosí vás o nejaké teplé oblečenie, nahneváte sa a počastujete ho tvrdými, odmietavými slovami: ,Choď preč, ty lenivec! Keby si bol cez leto pracoval, netrpel by si v zime núdzou! Okrem toho, nie je až taká zima, a ako žobrák nesmie byť človek taký zmäkčilý a precitlivelý!‘124,5

No žobrák povie: ,Pane, pracoval som celé leto a jeseň, ale mzda za moju ťažkú prácu nebola ani tisícina z toho, čo z mojej práce získal môj pán, preto aj môj zamestnávateľ môže v zime chodiť dobre zaodetý, avšak my, jeho zle platení pracovníci, ktorí sme nízku mzdu mohli celkom ľahko minúť už v lete, teraz v zime trpíme – nie, že by sme v lete nepracovali, ale len preto, že sme dostávali prinízku mzdu. Zisk pánov je našou biedou!‘ 124,6

Vidíš, taká je reč žobrákov, odhliadnuc od toho, že sa medzi mnohými žobrákmi iste tu a tam nájdu nejakí hriešnici, ktorí si svoju chudobu zaslúžili!“124,7

Hovorí Jánov učeník: „Ach, to už priveľa rozprávaš! Tak to nie je! Verný a usilovný pracovník ešte nikdy netrpel takou núdzou, aby sa musel sťažovať na svojho chlebodarcu. Kto chce pracovať, nájde v zime, aj v lete prácu, zárobok, jedlo i odev! A že človek ukáže lenivcovi dvere, to sa nám všetkým zdá byť v úplnom poriadku.“124,8

Hovorím Ja: „Vám áno, to viem až príliš dobre! Ale Mne nie, to vám hovorím! A dôvod sa hneď aj dozviete! – Povedzte Mi: kto stvoril more a tých veľa dobrých rýb v ňom?“124,9

Hovoria Jánovi učeníci: „No, to už je zase otázka! Kto iný ako sám Boh to mohol urobiť?!“ – Hovorím Ja: „No dobre, povedzte Mi teda, či máte od Boha potvrdenie, na základe ktorého máte vy jediní právo loviť z mora dobré a drahé ryby, predávať ich za drahé peniaze, celý zisk si potom napchať do vreciek a vašim ťažko pracujúcim pomocníkom ponechať sotva tisícinu z neho, pričom len oni sami vykonali tú ťažkú a často veľmi nebezpečnú prácu!“124,10

Hovoria Jánovi učeníci: „To je zase smiešne hlúpa otázka! Kde sa nájde na Zemi niekto, kto sa môže preukázať povolením od Boha?! K tomu určil Boh hlavu štátu a táto vystavuje povolenia namiesto Boha – na koho štát nahliada ako na držiteľa práva, ten má právo aj od Boha. Navyše, každý právoplatný držiteľ musí za svoje draho zaplatené právo odvádzať štátu ešte aj celoročne všelijaké desiatky a iné dane, a je preto dvojnásobne oprávnený žiadať za svoje právo nutný zisk!“124,11

Hovorím Ja: „Áno, áno, tak je to na Zemi, avšak nie od Boha, ale od sebeckých a panovačných ľudí! Títo si vytvorili také zákony a takýto systém. Ale na začiatku sveta to takto nebolo – vtedy bola celá Zem po dlhý čas spoločným vlastníctvom všetkých ľudí!124,12

Keď však ľudia z Kainových detí prevzali časť Zeme do pevnej a dedičnej držby, a vytvorili k tomu zákony a sebecký, panovačný poriadok, to potom nevydržalo ani tisíc rokov!124,13

Boh dopustil, že prišla potopa a utopila všetkých, až na niekoľkých, ktorí prežili. A tak to bude zase!124,14

Boh je síce veľmi zhovievavý a má veľkú trpezlivosť, no vaše konanie ho čoskoro unaví, a potom sledujte, kto sa stane držiteľom Zeme po vás! 124,15

Že takto rozprávate, to je až príliš jasný dôkaz toho, že vaša viera a vaša náuka o spravodlivosti je starým, roztrhaným šatom, ktorý neznesie žiadne nové miesto, a je tiež ako starý mech, do ktorého už nie je možné dať žiaden mušt! Lebo vy ste všetci do jedného zlí a sebeckí ľudia! Teraz Mi rozumiete?!“124,16 –

125 – Pán sa s Jánovými učeníkmi rozpráva o esejcoch. Dom colníka Matúša ako príklad altruizmu. Pánove svedectvo o Jánovi Krstiteľovi.

Hovoria Jánovi učeníci: „Činíme teda nesprávne, keď žijeme podľa Jánovho učenia? Ján bol určite prísny kazateľ, ale takéto učenie nám veru nedal! 125,1

Pozri, rád esejcov, ktorý my poznáme, je tiež prísny a pravdovravnosť je medzi nimi prvým zákonom; k čomu im je ale všetka ich pravdovravnosť a načo iné prísne zásady?! Kto si ich všíma?! Gréci, ani my Židia, ich neuznávame, len medzi Rimanmi majú niekoľko málo prívržencov. Nech je ich učenie, podľa ktorého žijú, samo o sebe akékoľvek dobré a čisté, a úplne vyhovujúce pre tých nemnohých ľudí, ktorí sa úplne odvrátili od sveta – pre ľudstvo ako celok je úplne nevhodné!125,2

K čomu sú nám všetky tie slová o všeobsiahlom bratstve, nech už sú akékoľvek pekné a mocné?125,3

Pozri sa, toto je veľký dom, je to dom pohostinný a tiež dom, ktorý by vo veci bratstva len ťažko hľadal rovného. Môžeš ale rozumne očakávať, že by mal byť vždy pripravený prijať a postarať sa o všetkých ľudí – ktorí sú predsa našimi bratmi?! Aj keby mal tie najlepšie úmysly a najlepšiu vôľu, určite by mu k tomu chýbali potrebné prostriedky ako priestor, potraviny a veľa podobných vecí.125,4

Ďalej, keď si pár chudobných ľudí postaví núdzovo nejakú chatrč a na zimu si zhromaždia veľmi skromnú zásobu potravín, s ktorou si len s najväčšou biedou vystačia do doby, kým zem zase zarodí, a teraz k nim príde desať ľudí – to jest k tým dvom, ktorí sami nemajú vo svojej chatrči dostatok miesta a týchto desať žiada o prijatie, ubytovanie a jedlo, povedz: môže niekde nejaké učenie týmto dvom prikazovať alebo hoci len radiť a tvrdiť, že je to dobré a požehnané vyhovieť žiadosti desiatich príchodzích a samých seba tým znivočiť do poslednej kvapky života?!“125,5

Hovorím Ja: „Každý vták spieva a švitorí podľa toho, aký zobák mu bol daný, a vy rozprávate podľa svojho chápania sveta a nijako inak hovoriť nemôžete, keďže ničomu inému nerozumiete! A to je asi tak aj všetko, čo vám k tomu môžem povedať. Lebo keby som vám povedal niečo vyššie a plné Pravdy z nebies, aj tak by ste Mi nerozumeli, lebo vašim tvrdým srdciam k tomu chýba schopnosť!125,6

Vy hlupáci! Kto necháva na Zemi rásť a dozrievať plody? Kto udržiava vás samotných a dáva vám k tomu silu?! Veríte azda, že Boh nechce alebo nemôže odmeniť toho, kto sa nesebecky obetuje pre svojich bratov v núdzi? Alebo si myslíte, že Boh je nespravodlivý a od ľudí požaduje nemožné?!125,7

No myslím si, že skutočne poctivá dobrá vôľa a túžobné želanie činiť svojim bratom dobro, kde je to len možné, je určite dosiahnuteľné každému! 125,8

Keby bol každý týmto úplne predchnutý, tak by na Zemi už viac neboli žiadne také chudobné chatrče, ktoré by mohli obývať len dvaja ľudia.125,9

Pozrite, tento dom Môjho priateľa Matúša dnes nasýtil veľa ľudí a poskytol svoje celé zásoby z pravého, dobrého srdca, a ak tomu neveríte, choďte sa pozrieť do komory a do sýpky, a nenájdete tam žiadne zásoby! Tu ale stojí pán domu – jeho sa spýtajte, či hovorím nepravdu!“125,10

Matúš plne potvrdí Moje vyhlásenie a povie: „Pane, dnes je to žiaľ tak, a ja neviem, ako sa zajtra postarám o hostí. Ale stalo sa mi to takto už častejšie, a ja som dôveroval v Boha – a hľa, zase sa hojne obnovili, takže som sa o hostí mohol veľmi dobre postarať!“125,11

„Pozrite sa“, hovorím nato Ja, „takto zmýšľa a jedná pravý človek na tejto Zemi a nesťažuje sa, že Boh ho opustil! A takto to vždy bolo a bude naveky! 125,12

Kto dôveruje Bohu, tomu Boh tiež dôveruje a neopúšťa ho a nenechá ho zahanbiť! Ale všetci, ktorí ako vy, síce veria v Boha, že On je jediný, ale nedôverujú Mu úplne, keďže im ich vlastné srdce hovorí, že sú nehodní Božej pomoci, tým Boh ani nepomáha; lebo nemajú žiadnu dôveru v Boha, ale iba vo vlastné sily a prostriedky, ktoré považujú v podstate za posvätné a nedotknuteľné, a hovoria: ,Človeče, keď si chceš pomôcť, pomôž si sám; lebo každý človek je sám sebe svojím blížnym a stará sa predovšetkým o seba!‘ A kým sa o seba postará, ten, ktorý potrebuje pomoc, zahynie!125,13

Ja vám však hovorím: Ak sa staráte predovšetkým o seba, ste Bohom opustení a oddelení od Jeho požehnania a Jeho inak nadovšetko istej pomoci! Lebo Boh nestvoril ľudí zo sebectva, ale z čistej Lásky, a tak by ľudia mali lásku, ktorá im dala bytie, vyjadrovať v celej jej plnosti!125,14

Ak však žijete a jednáte bez lásky a dôvery v Boha, potom to nebeské vo vás sa obráti na pekelné, odvráti vás to od Boha a stanete sa služobníkmi pekla, ktoré vás nakoniec ani nepripraví o zaslúženú mzdu, ktorá sa nazýva smrť v Božom hneve!125,15

Tiež ste povedali, že esejci, ktorí žijú podľa Pytagorovej školy, nie sú napriek svojej čistej filantropii uznávaní nikým, okrem niekoľkých Rimanov. 125,16

Ja si ich tiež nevšímam, lebo neuznávajú nesmrteľnosť duše, ale napriek tomu je ten najhorší medzi nimi lepší ako ten najlepší spomedzi vás! 125,17

Teraz vám otvorene hovorím: Spomedzi tých, ktorí sa od začiatku sveta narodili zo ženy, nevzišiel nikto väčší ako Ján; ale kto bude odteraz najmenší spomedzi Mojich učeníkov v pravom Kráľovstve Božom, ten bude oveľa väčší ako Ján, ktorého nazývate svojím majstrom, ktorému ste však nikdy neporozumeli! Lebo on vám ukázal cestu ku Mne a urovnal cestu predo Mnou a ku Mne, ale svet vo vás zaslepil vaše srdcia; preto Ma tiež nechcete spoznať, hoci sa už nachádzate pri Mne!125,18

Preto choďte a starajte sa o svoj svet, o svoje ženy a deti, aby nikdy nemuseli chodiť nahé a ich bruchá nesúžil žiaden hlad ani smäd – no zakrátko sa aj tak ukáže, čo dobrého ste si tým vytvorili! Hovorím vám, že Boh sa o nich nebude starať! A môžem vám s plným právom a v najhlbšej Pravde povedať:125,19

Ktokoľvek má možnosti, majetok a obchod, ktorý mu môže prinášať veľký zisk, no ušetrí si zisk pre seba a svoje deti a so zatrpknutými očami a srdcom hľadí na chudobných bratov a odvracia sa od chudobných detí, ktoré kvôli nedostatku všetkých pozemských prostriedkov trpia hladom, smädom a chladom, a odháňa ich od seba, keď za ním chodia a prosia ho o almužnu; a kto svojmu bratovi povie: ,Príď za mnou o niekoľko dní alebo týždňov a urobím pre teba toto alebo tamto!‘, keď ale potom ten brat, ktorý sa nádejal a počítal s tým, príde a pripomenie sľubujúcemu, že je už tu, ako mu bolo nakázané, a sľubujúci sa ospravedlní, že momentálne tiež nie je schopný nejako pomôcť, v tajnosti k tomu ale má možnosti, veru, veru, hovorím vám: je to nepriateľ Boha! Lebo ako bude milovať Boha, ktorého nevidí, keď ani nemiluje svojho brata, ktorého vidí a ktorého núdzu pozná!? 125,20

Veru, veru, hovorím vám: Kto opustí svojho brata v núdzi, ten súčasne opúšťa aj Boha a nebesá! A Boh ho opustí skôr, ako sa nazdá!125,21

Kto však svojich chudobných bratov neopustí – ani vtedy nie, keď ho Boh skúša – ten aj bude, skôr ako sa nazdá, požehnaný dočasne a večne ešte viac ako sú teraz požehnané komory a sýpky nášho priateľa-hostiteľa!“ 125,22

Hovoria Jánovi učeníci: „Tak tomu naozaj ľahko uveríme, lebo tieto sú úplne prázdne!“125,23

126 – Zázrak s vínom a jedlom. Vernosť a nemennosť Boha a Jeho požehnania.

Tu prichádza úplne bez dychu kuchynská slúžka a hovorí Matúšovi: „Pane, pane, poď a pozri sa! Práve prišlo množstvo mladých mužov a doniesli všelijaké potraviny v takom množstve, že ich sotva skonzumujeme za rok! A všetko vyzerá byť také čerstvé a dobré! Aj sýpky sú naplnené od vrchu až po spodok a mechy v pivnici sú plné najlepšieho vína! Pane, pane, odkiaľ toto všetko dnes, cez židovský šabat, prišlo?“126,1

Matúš a všetci v miestnosti sú po tejto správe úplne bez seba, a Jánovi učeníci, z ktorých niektorí sa predtým presvedčili, že komory sú prázdne, sa hneď Matúša pýtajú, či tie potraviny niekde objednal.126,2

Hovorí Matúš: „Ja nie, a ja by som mal predovšetkým o tom niečo vedieť. A moja žena tiež nie, lebo tá mi už predtým dala cez túto slúžku odkázať, že naše malé zásoby sú už v podstate na konci. Lebo mimo záhrady a nejakých prenajatých polí nemám žiadnu zem na pestovanie plodín vo veľkom množstve, a tiež na to nemám čas, keďže po prvé mám dosť čo robiť na colnici a po druhé sa v tomto mojom hostinci musím starať o hostí. Zvyčajne som teda tento môj hostinec zásoboval potravinami týždenne a nechával si ich zväčša privážať za peniaze z Kafarnaumu, rybami ste ma väčšinou zásobovali vy, no víno a obilie som kupoval spravidla od mojich doterajších spoluveriacich, Grékov. To je v krátkosti spôsob, akým som doteraz svoj dom zásoboval tým, čo bolo potrebné, ale o tejto objednávke neviem ja, ani môj dom, vôbec nič! 126,3

Muselo to byť tak, že to urobil nejaký, mne neznámy veľký priateľ, inak to je a zostane zjavným zázrakom! Kde alebo kto je však tento priateľ, o tom viem, prirodzene, rovnako málo ako vy. Teraz ale zvolám všetkých mojich ľudí a pred vami sa ich opýtam, či nespoznali niekoho z tých nosičov!“ 126,4

Teraz zavolajú jeho ženu, všetky slúžky a sluhov, a pýtajú sa ich, ale všetci jednohlasne dosvedčujú, že nikoho ani zďaleka nespoznali: „Muži vyzerali ako jemní mladíci, lebo ani pri jednom jedinom nebolo badať ani náznak brady, no všetci mali krásne zvlnené dlhé vlasy a ich odev vyzeral byť skôr rímsky ako židovský. Bolo ich veľa, v komorách, ako aj v sýpke a v pivnici. Rýchlo poukladali to, čo priniesli a povedali: ,Toto je dar pre colníka Matúša, ktorého dnes povolal veľký Majster!‘ Potom náhlivo odišli, ale my sme nevideli, ktorým smerom sa vydali z domu.“126,5

Nato jeden farizej hovorí: „Celá vec vyzerá naozaj veľmi zvláštne, a predsa je to pravda!? Naozaj by sme boli za to, aby sa tejto udalosti prišlo na kĺb!“126,6

Obrátiac sa na Matúša, ten istý farizej ďalej hovorí: „Hostinský, nechaj nám doniesť z vína na ochutnávku a my povieme, odkiaľ je; lebo podľa chuti a farby dokážeme zistiť, kde vyrástlo!“126,7

Hneď pošlú do pivnice a vrátia sa so všetkými nádobami naplnenými. A keď farizeji a zákonníci ochutnajú víno, plní úžasu vyhlasujú: „Tak to veru nie, takéto víno sme ešte nikdy neochutnali! Je neopísateľne dobré a lahodné! My sme už pili všetky vína, ktoré sa pestujú kdekoľvek na známej Zemi, a boli medzi nimi aj vynikajúce a chutné vína, ale v porovnaní s týmto vínom by sa dali sotva nazvať vlažnou vodou! Takže je to záhada a záhadou to aj zostane!126,8

Keď už máš teraz takú veľkú zásobu tohto úžasne skvelého vína, nechcel by si nám za peniaze a dobré slovo prenechať jeden mech? To by bolo iste hodné námahy, poslať veľkňazovi do Jeruzalema jednu zásielku!“126,9

Hovorí Matúš: „Zadarmo som ho dostal a rovnako ho posuniem aj ďalej; ale veľkňazovi do Jeruzalema ani kvapku! Iba ak by sem prišiel ako hosť, bol by obslúžený ako každý iný – ale pozor! – len ako človek rovný ostatným, nie ako židovský najvyšší kňaz, ktorý je pre mňa tou najväčšou nechutnosťou a vrahom ducha ľudí, ktorí sú jeho viery!“126,10

Povie jeden zákonník: „Priateľu, tu posudzuješ najvyššieho kňaza v Jeruzaleme úplne nesprávne, a nemáš žiadnu vedomosť o jeho osobnosti a úrade.“126,11

Hovorí Matúš: „Nechajme to tak, kým sa nedostanem do varu od spravodlivého hnevu! Vy ste jeho očami a vidíte preto najmenej z toho, čo vám stojí najbližšie, konkrétne z nosa, čela a celej tváre; avšak my, ktorí mu stojíme oproti, vidíme všetko až príliš dobre a presne! Teraz to už ale nechajme tak, aby som sa nedostal do varu – aby som vás, ako mojich rovnako ctených hostí, neurazil!“126,12

Hovorí jeden uvoľnenejší farizej: „No, no, nechajme to už plávať a radšej sa v tomto obráťme na Majstra Ježiša, ktorý nám azda bude schopný dať o tejto udalosti najlepšie informácie, lebo on nás vo vedení a v múdrosti vysoko prekonáva!“ Obrátiac sa ku Mne: „Čo hovoríš na túto historku? Zdá sa, že ty o tom niečo vieš, keďže tvoj predošlý rozhovor s Jánovými učeníkmi na to priam poukazoval. Lebo skoro presne v tej istej chvíli, keď si Jánovým učeníkom hovoril, že Boh sa stará o tých, ktorí ho milujú pravou láskou a úplne živo v neho veria, a tak správne si poukázal na odpornosť a odsúdeniahodnosť sebectva, sa to stalo, a príde mi to tak, akoby si sa o tom odniekiaľ dozvedel alebo si to potajomky sám spôsobil!“126,13

Hovorím Ja: „Dobre! Ak toto o Mne predpokladáte, obráťte potom svoj predpoklad aj k tomu, čo som povedal Jánovým učeníkom a vo svojich srdciach uznajte, že som vyslovil úplnú pravdu!126,14

Kto z vás bude z hĺbky srdca takto jednať, ten bude od Boha vždy zažívať to, čo teraz zažil náš priateľ a brat Matúš!126,15

Verte Mi: Boh zostáva vo Svojom srdci stále rovnaký! Aký bol, keď na nebi ešte nežiarilo žiadne Slnko, Mesiac, ani hviezdy, taký je aj v tomto okamihu a navždy taký aj zostane!126,16

Kto ho hľadá na pravej ceste, ten ho aj nájde a bude požehnaný na všetky veky vekov!“126,17

Tieto slová vojdú všetkým hlboko do srdca a Jánovi učeníci začnú veľmi vstupovať do seba a hovoriť: „On musí byť oveľa väčší prorok, ako bol náš Ján! Veď pri ňom sme boli celých desať rokov, no niečo takéto sme po jeho boku nezažili! – Ten farizej má pravdu, keď tvrdí, že Nazareťan o tom vedel! – Ja chcem však ešte presnejšie tvrdiť, že to všetko bolo spôsobené ním a cez neho, spôsobom nám neznámym, a celé je to rukolapným dôkazom našej zjavnej slepoty, ktorú zdieľame spolu s naším veľkým majstrom Jánom!“ 126,18

127 – Smrť veliteľovej dcéry.

Teraz chce však aj Judáš, ktorý zohrial trochu viac vína ako mal, pozdvihnúť svoj hlas a povedať niečo svojim blížnym, konkrétne Jánovým učeníkom. Avšak Tomáš, jeho stály oponent, k nemu podíde a povie: „Priateľu, keď hovoria majstri, učeníci musia mlčať a len počúvať, a nie rozprávať! Lebo tu by každé slovo z našich úst bolo veľkou a hrubou hlúposťou! Ak ťa ale tlačí hovoriť, choď vonku a krič, koľko vieš a vládzeš, a keď sa tvoje ústa unavia, potom sa vráť naspäť!“127,1

Hovorí Judáš: „Čo máš zase so mnou? Veď som ti nič neurobil! To ja nesmiem nikdy rozprávať?“127,2

Hovorí Tomáš: „Tvoju múdrosť máme už roky do detailov naštudovanú a popri múdrosti nášho veľkého Majstra nemáme chuť počúvať ju po tisícikrát – a takí múdri ako ty sú v tomto dome všetci. Ty preto nemôžeš poskytnúť žiadne ďalšie alebo lepšie učenie, ako už máme, a tak dúfam uznáš, že naozaj nie je vôbec nutné, aby si musel rozprávať aj ty! My, učeníci, máme hovoriť len vtedy, keď sa nás niečo opýtajú; môžeme sa, pravdaže, aj sami pýtať, no to potom znamená dať sa poriadne dohromady, aby naša otázka bola podporená skutočnou a pravou potrebou! Ak sa však pýtame čisto zo zvedavosti, aby sme dali priechod svojmu jazyku, ktorý má chuť rozprávať, potom si zaslúžime výprask, lebo výstredný blázon si vždy zaslúži vyplatiť prútmi!“ 127,3

Hovorí Judáš: „No dobre, no dobre! Už som ticho, lebo viem, že v tvojej prítomnosti nemôžem a nesmiem hovoriť. Lebo ty si samotná múdrosť proroka Eliáša! Je len škoda, že si nežil ešte pred Šalamúnom! Ako ďaleko to len mohol Šalamún dotiahnuť v tvojej škole múdrosti! Ale nateraz stačí, už som ticho!“127,4

Tomáš by bol rád Judášovi niečo odvetil, ale Ja som mu naznačil, že to stačí, a tak Tomáš mlčal.127,5

Avšak jeden Jánov učeník stále nedokázal stráviť, že som jeho a jeho spoločníkov prirovnal k starému, roztrhanému šatu, ktorý sa opravuje novými záplatami a starým, prehnitým mechom, ktoré sa nehodia na uchovanie muštu. Preto sa na Mňa obrátil s tak trochu nešikovným návrhom: „Teraz už vidím, že by si mohol byť prorok, ale tiež si všímam, že víno zo starých mechov ti chutí viac ako mladý mušt z nových mechov, a tiež mi príde, že ani tvoj plášť nie je nový, takže ak by si potreboval nejaké záplaty, môžem ti v tom poslúžiť, lebo mám veľa handier. Ak ti môžem poslúžiť, len sa na mňa obráť!“127,6

Za tento nešikovný návrh ho chceli jeho spoločníci vyhodiť. Ja som sa ho však ujal, vysvetlil som mu to prirovnanie zrozumiteľnejšie, a on sa upokojil.127,7

Ostatným som však povedal: „Keď vidíte nejakého slepca zapotácať sa nad priekopou, spadnúť, a pri páde do jarku pováľať a trochu poškodiť vysokú trávu, bolo by od vás múdre, keby ste za to chceli volať toho slepého k zodpovednosti a žiadať pre neho trest?! Pozrite sa, tento váš brat síce vidí, rovnako ako vy, svojimi telesnými očami, ale oči jeho duše sú stále veľmi slepé, a keď to vieme, bolo by veľmi tvrdé, trestať slepého brata za to, že ho pred nami trochu zapotácalo!“127,8

Po týchto slovách Mi všetci prevolávajú „Nech žije!“ a „Sláva Ti!“ a hovoria: „To je správna reč, a kto jedná tak, ako on, hovorí dobre a správne, a je hoden byť menovaný človekom človečenstva a byť korunovaný! Sláva ti a nech žiješ, človek človečenstva!“127,9

Sotva tieto slová doznejú a Ja im poviem ešte zopár vecí o starom šate, o mušte a mechoch, vrúti sa sem veliteľ z Kafarnaumu (bol to rímsky veliteľ Kornélius), doslova Ma prepadne, padne predo Mnou na kolená a takmer bez dychu hovorí: „Pane! Priateľu! Ty božský Majster a Spasiteľ! Moja milovaná dcéra, ktorá nesie moje meno, moja úžasná, dobrá a najkrajšia dcéra mi umrela!“ (Tu sa veliteľ rozplače a kvôli slzám dlho nedokáže prehovoriť. Po nejakej chvíli sa spamätá a rozpráva ďalej:)127,10

„Pán, ktorému nič nie je nemožné, poď so mnou do môjho domu a vlož na ňu svoju zázračnú ruku, a ona určite opäť ožije, rovnako ako dcérka predstaveného školy Jairusa, ktorá bola tiež úplne mŕtva, a potom ožila! Prosím Ťa ako môjho najvznešenejšieho priateľa: Poď a obdaruj ma svojou milosťou!“127,11 (Matúš 9,18)

Hovorím Ja: „Buď pokojný, prídem a urobím to, o čo si Ma žiadal! Dcéra je síce úplne mŕtva a už studená, no Ja ju aj tak prebudím, aby ona mohla potom zvestovať úbohým ľuďom slávu Božiu! A tak poďme!“ 127,12 (Matúš 9,19)

Moji učeníci sa však pýtajú, či Ma tu majú čakať alebo majú ísť so Mnou. Ja poviem: „Vy všetci, ktorí ste Mojimi učeníkmi, a ty tiež, Matúš, ktorý si býval colníkom – nasledujte Ma! O tvoj pozemský domov som sa postaral a budem sa oň starať aj ďalej; ty by si sa však tiež, rovnako ako títo, mal stať Mojím učeníkom!“127,13

Matúš zo seba hneď zhodí svoju hostiteľskú zásteru, vytiahne svoj dobrý plášť a nasleduje Ma bez toho, aby najprv rozdal zvyčajné inštrukcie, čo majú jeho ľudia počas neprítomnosti pána domu robiť.127,14

Nota bene: Tak musí činiť každý, kto Ma chce nasledovať! Svoj pozemský materiálny a pracovný život musí úplne umŕtviť a na svoje pozemské životné pomery nemyslieť, inak sa pre a do Môjho Kráľovstva nehodí. Lebo ten, kto položí ruku na pluh a svoj zrak nasmeruje dozadu, sa pre Kráľovstvo Božie nehodí!127,15

128 – Uzdravenie inej krvácajúcej ženy. Evanjelisti Marek a Lukáš. Pán v dome veliteľa Kornélia. Prebudenie Kornéliovej dcéry.

A teraz ďalej v príbehu evanjelia!128,1

Keď sme odišli z Matúšovho domu, už dosť neskoro poobede, a nachádzali sme sa na polceste do Kafarnaumu, prišla tam, taktiež odzadu, za Mnou sa náhliaca žena, ktorá, ako už predtým iná grécka žena, trpela dvanásť rokov krvavým výtokom, a nikto jej nevedel pomôcť. Táto žena, ktorá sa to dozvedela od tej Grékyne, sa len dotkla lemu Môjho rúcha (Matúš 9,20) a v okamihu bola zdravá. Lebo po naliehaní jej najvnútornejšieho citu si povedala: „Keď sa len dotknem lemu Jeho rúcha, uzdravím sa!“ (Matúš 9,21) A tak sa to aj v okamihu odohralo, podľa toho, ako uverila. A hneď aj pocítila, že dôveryplným dotykom Môjho rúcha sa prameň jej dvanásťročného utrpenia zapečatil.128,2

Ja som sa však otočil a prehovoril k žene: „Buď pokojná, dcéra Moja, tvoja viera ti pomohla! Choď v pokoji!“ A žena odišla domov, s mnohými slzami vďaky a radosti, a odvtedy zostala zdravá.128,3 (Matúš 9,22)

Táto žena nebola Grékyňa, ale Židovka; no jej príbytok bol neďaleko od gréckeho osídlenia; často za Grékmi chodila a veľa sa od nich dozvedela, tiež o uzdravení predošlej Grékyne, ktorú neskôr spomenuli Marek, a maliar a básnik Lukáš, kvôli čomu boli tie dve veľmi podobné udalosti považované za jednu a tú istú, a to aj tými najučenejšími teozofmi, čo však vôbec nie je v súlade s úplnou pravdou, a pochybovačom to len nahnalo vodu na mlyn.128,4

A pisár Matúš sa Ma hneď opýtal, či má zaznamenať aj tento skutok, a ktoré z tohto dňa zapísať.128,5

A Ja som mu povedal: „Mal by si zapísať všetko, čo sa dnes udialo, okrem zaopatrenia domu tvojho menovca, a tiež nie tie mnohé reči, ktoré pri tom odzneli. Zakrátko, ešte dnes, pôjdeme naspäť domov a zajtra budeme mať dosť času rozhodnúť, čo z dnešného dňa by malo byť zapísané.128,6

S tým bol pisár Matúš plne spokojný a čoskoro sme aj dorazili do domu veliteľa a tam sme sa hneď odobrali do sály, kde na posteli, ozdobenej podľa rímskych zvyklostí, ležala zosnulá dcéra.128,7

No bolo tam veľa vypiskovačov a iných rámusičov, lebo bolo zvykom robiť okolo zosnulého veľký hluk, aby sa buď opäť prebudil, alebo, ak to už nebolo možné – podľa bežného slepého názoru väčšiny pohanov, ktorí tu prevažne boli – aby vyplašili vyslancov kniežaťa pekla, Pluta.128,8

Ale keď som s učeníkmi vstúpil do veľkej miestnosti a videl a počul ten nezmyselný hluk (Matúš 9,23), prikázal som, aby prestali so všetkým rámusom, a odišli z miestnosti a nakoniec aj z domu, lebo dcéra neumrela, ale len spí.128,9

Tu sa najatí krikľúni (prirodzene, za peniaze, lebo zadarmo by nikto hluk nerobil!) začali na Mne smiať a jeden z nich Mi dôverne povedal: „Tu len ťažko uspeješ tak ako pri Jairusovi! Len sa bližšie prizri a ako lekár musíš hneď zistiť, že podľa učenia slávneho starého gréckeho lekára Hippokrata jej na nose sedí dokonalá smrť – a ty si myslíš, že spí!?“ 128,10

Veliteľ ale videl, že rámusníci nechcú odísť, preto im pod prísnym trestom prikázal, aby odišli a strážiacim vojakom prikázal, aby ich vyhnali. A tak sa miestnosť čoskoro vyprázdnila od všetkých krikľúňov.128,11

A ako sa miestnosť, ako aj celý veľký dom, vyprázdnili od otravných hostí, vošiel som úplne do miestnosti spolu s Mojimi učeníkmi a osadenstvom veliteľovho domu, hneď som pristúpil k posmrtnému lôžku, chytil som dcéru bez akýchkoľvek slov za ruku a dcéra bola v okamihu taká posilnená a zdravá, akoby jej nikdy nič nebolo.128,12 (Matúš 9,25)

Keď si však dcéra všimla, že leží na dobre známej posteli, kam ukladajú len mŕtvych, hneď sa pýtala, čo to znamená, a prečo sa ocitla na smrteľnej posteli.128,13

No pristúpil k nej veliteľ a plný najvyššej radosti jej povedal: „Moja premilovaná Kornélia! Bola si veľmi chorá, a nakoniec si na tú hroznú chorobu umrela; bola si mŕtva, a mŕtvou by si aj určite zostala, keby ťa svojou božskou silou neprebudil tento vskutku všemocný liečiteľ všetkých liečiteľov, rovnako ako pred niekoľkými dňami prebudil aj známu dcérku predstaveného školy Jairusa. Preto sa teraz opäť raduj z najkrajšieho života, a buď odteraz prevďačná tomuto priateľovi priateľov, ktorý jediný ti prinavrátil to stratené najvyššie dobro, najdrahší život!“128,14

129 – Zážitky prebudenej na onom svete.

Hovorí dcéra: „Áno, áno, teraz si už úplne jasne spomínam, že som bola veľmi chorá; no počas choroby na moje viečka doľahol ten najsladší spánok, zaspala som a sníval sa mi prenádherný sen. Kamkoľvek som sa obrátila, bolo svetlo a nič než svetlo, a zo svetla sa sformoval prenádherný svet. Objavili sa neopísateľne nádherné záhrady zaliate najjasnejším svetlom a jedna nádhera striedala druhú. No zdalo sa, že túto krásu neobývala žiadna živá bytosť a ako som v úžase hľadela na túto veľkú nádheru a stále sa nechcela ukázať žiadna živá bytosť, začalo mi byť zo všetkej tej neopísateľnej nádhery čoraz viac úzko. Začala som plakať a kričať, ale zo žiadnej strany mi ani len tá najslabšia ozvena nechcela dať ani len zdanlivú odpoveď. Tak som bola čoraz viac a viac smutná uprostred tej stále sa zväčšujúcej nádhery.129,1

Ako som začala upadať do tohto môjho smútku a začala hlasno volať teba, otec môj, zrazu zo záhrad vyšiel tento priateľ, chytil ma za ruku a povedal: ,Vstaň, dcéra Moja!‘ Vtedy náhle zmizla všetka tá nádhera, ktorá ma rozosmutnila, a ja som sa zobudila, zatiaľ čo tento priateľ ma stále držal za ruku. Vtedy som sa nevedela hneď rozpamätať na všetko, čo som videla, ale keď sa mi – ako blesk z jasného neba – vrátili plné spomienky, vybavilo sa mi všetko, čo som vo sne videla a prežila tak, ako som ti to teraz opísala.129,2

Čo mi ale príde mimoriadne zvláštne, je to, že som – súdiac podľa tejto postele – bola pre svet vážne mŕtva, no vo sne som aj tak žila ďalej. A ešte zvláštnejšie je to, že tento úžasný priateľ, ktorý ku mne prišiel vo sne, je práve teraz tu – a presne tak, ako som ho videla vo sne. 129,3

No teraz sa ťa pýtam, môj milovaný otec, či tento môj život, ktorý mi nanovo daroval, nepatrí jemu. Moje srdce je hlboko pohnuté a pripadá mi to, akoby som okrem neho nedokázala dať svoju lásku žiadnemu inému mužovi. Smiem ho milovať nadovšetko – viac ako teba, otec môj, a viac ako všetko na svete?“129,4

Kornélius je z tejto otázky zarazený, a nevie, čo by mal povedať. – Ja mu však poviem: „Nechaj dcéru cítiť tak, ako to teraz cíti, lebo len to jediné jej daruje všetku plnosť života!“129,5

Hovorí Kornélius: „Keď je tak, potom miluj tohto priateľa nadovšetko, lebo ten kto ti – ako mŕtvej – mohol z vlastnej sily a moci darovať život, ten ti nemôže nikdy spôsobiť škodu; a keby si opäť umrela, určite by ti opäť daroval život! Takže ho určite môžeš milovať nadovšetko tak, ako ho aj ja milujem z celej mojej sily!“129,6

Hovorím Ja: „Kto miluje Mňa, miluje aj Toho, ktorý je vo Mne, a On je večný Život. Aj keby tisíckrát umrel v láske ku Mne, predsa bude večne žiť.“ – Mnohí, ktorí to počujú, si sami pre seba povedia: „Ako to, čo to je? Môže toto povedať aj človek? Môže aj človek konať tak, ako koná on?!“ 129,7

Hovorí jeden Riman, ktorý sa v tom čase zdržiaval u Kornélia ako hosť: „Priateľu, jeden mudrc povedal, že neexistuje žiaden veľký muž, ktorého bohovia nenaplnili svojím dychom. No ak na niekoho bohovia dýchli najsilnejšie, musí to byť tento Ježiš, ktorý sa pozemsky zdá byť celkom nízkeho pôvodu; no bohovia nemajú radi pompéznosť Zeme, a keď niekedy vkročia na túto Zem, vždy sa zahalia tým najobyčajnejším vzhľadom a len cez svoje skutky dovolia smrteľníkom spoznať, kto a čo sú. A to bude tiež prípad tohto nanajvýš prostého muža. Vy si, pravda, môžete myslieť, čo len chcete, no ja ho považujem za boha prvej triedy! Lebo mŕtveho žiadny smrteľník prebudiť nedokáže!129,8

No keď aj nejaký syn Asklépia dokáže pomocou všelijakých balzamov, olejov a mastí opäť prebudiť nejakého zdanlivo mŕtveho, potom tento takzvaný prebudený aj tak nevyzerá tak sviežo a zdravo ako tuto Kornélia, ktorá mi teraz príde sviežejšia, ako kedy bola. Tak si to myslím a som plne presvedčený, že tak to aj je – vy si ale môžete myslieť, čo len chcete!“ 129,9

Hovorím Ja: „Kto má pravdu, ten aj verí, že je to pravda. Ja vám však hovorím a priateľsky od vás žiadam, aby všetci, ktorí toto počuli a videli, zatiaľ o tom pomlčali, a nikomu o tom nehovorili; lebo ja dobre viem, aký je svet zlý!“ – A oni Mi sľúbili, že to všetko si nechajú striktne pre seba.129,10

Vydržali mlčať tie dva dni, ktoré som so Svojimi učeníkmi strávil u veliteľa, ale keď som odtiaľ odišiel, rozniesla sa správa o tejto udalosti čoskoro po celej Galilei. (Matúš 9,26) Mohol som tomu síce zabrániť, keby som spútal slobodu ľudskej vôle, čo by pre Mňa bolo to najľahšie; ale keďže slobodnú vôľu ľudí musím zachovávať – ak sa z nich nemajú stať zvieratá – musel som, pravda, tolerovať aj to, čo nebolo v poriadku, a veci nijako nepomohlo.129,11

130 – Vyliečenie dvoch slepých žobrákov.

V Kafarnaume však boli dvaja žobráci, ktorí boli od narodenia slepí a nikdy nevideli svetlo dňa, ani nočný svit hviezd. Aj títo dvaja sa dopočuli o Mne, a čo som vykonal. Ako som z Kafarnaumu išiel naspäť domov smerom na Nazaret a veliteľ so ženou a všetkými jeho deťmi Ma sprevádzali spolu s mnohými jeho priateľmi, celkom pomaly sme došli na miesto, kde sa križovalo viacero ciest. Na tomto mieste obaja slepci zvyčajne sedávali a žobrali tam. Keď tí dvaja začuli, že sa blíži veľa ľudí a medzi nimi sú aj samotní prví vládcovia nad Galileou, a medzi vládcami sa nachádza liečiteľ Ježiš z Nazaretu, o otcovi ktorého sa hovorilo, že pochádza z priamej línie od Dávida, potom, keď to tí dvaja začuli od okoloidúcich, rýchlo sa zdvihli zo zeme a začali na Mňa volať, ako len vedeli, vykrikovať, a hovoriť: „Ježiš, ach, ty syn Dávidov, zmiluj sa nad nami!“ (Matúš 9,27) Takýto titul Mi však dali, lebo si mysleli, že Mi na tom nejako záleží, a potom sa, takto polichotený, nad nimi o to skôr zmilujem.130,1

Ja som ich ale nechal, nech za Mnou idú až do Nazaretu, aby som im ukázal, že vôbec nedbám na takéto svetské tituly a prázdne lichôtky. 130,2

No keď som po pár hodinách dorazil domov, čo sa tí dvaja hneď dozvedeli, poprosili ľudí okolo seba, ktorých vnímali, aby ich priviedli ku Mne. A Moji učeníci ich hneď zobrali za Mnou do domu.130,3

Keď sa obaja ocitli pri Mne, teda v Mojej blízkosti, pristúpili celkom ku Mne a chceli Ma začať prosiť, aby som ich učinili vidiacimi. Ja som ich však predbehol a povedal som, plne si vedomý toho, čo chcú: „Veríte, že to môžem urobiť?“ Nato celkom stručne odvetili: „Áno, Pane!“ (Matúš 9,28) Vtedy som sa Mojimi prstami dotkol ich očí a povedal som: „Nech sa vám stane podľa vašej viery!“130,4 (Matúš 9,29)

A ich oči sa otvorili (Matúš 9,30), takže videli všetky veci tak dobre ako každý iný človek, ktorý má úplne zdravé oči. Keď teraz pocítili požehnanie zraku a začali s veľkým údivom vnímať stvorenie, tiež si vo svojich srdciach spomenuli, že sú Mi dlžní najvyššiu a nikdy nekončiacu vďačnosť, a chceli Mi dať všetko, čo získali svojím žobraním. Lebo v budúcnosti už nikdy nebudú žobrať, ale si zabezpečia živobytie silou svojich zdravých rúk.130,5

Ja som im však povedal: „Že teraz chcete slúžiť svojím bratom a svoje živobytie si obstarávať silou svojich rúk, to je správne a dobré; lebo ten, kto vidí a môže pracovať, ten by nemal chodiť so založenými rukami a byť svojim bratom na obtiaž, ale by im mal slúžiť a byť im nápomocný v jednej alebo druhej veci, aby tak medzi ľuďmi rástla láska.130,6

Toto vaše predsavzatie je teda úplne správne a dobré, ale že Mi chcete z čistej vďaky prenechať vaše úspory, to je od vás síce veľmi chvályhodné a pekné, no Ja, ani Moji praví učeníci, to nepotrebujeme, takže si ich kľudne môžete nechať.130,7

To, čo od vás žiadam za to, že som vaše oči otvoril svetlu, spočíva v tom, že, po prvé, budete dodržiavať Božie prikázania, milovať Boha nadovšetko a svojich blížnych ako seba samého a vo všetkých veciach, v ktorých im môžete poslúžiť, im radi poskytnete neúnavnú pomoc. Po druhé vás však žiadam kvôli Sebe samému, že o tom nikomu nepoviete, ale sa budete starať o to, aby sa to už nik viac nedozvedel!“130,8

No oni povedali: „Pane, to bude možné len ťažko, lebo každý človek v okolí vie až príliš dobre, že sme boli slepí. Keď sa nás niekto opýta, ako sme sa my, ktorí sme boli slepí, stali vidiacimi, akú odpoveď máme dať na takú otázku?“ Hovorím Ja: „Takú, ktorá je postavená na mlčaní!“ Sľúbili, že na to budú dbať, ale svoj sľub nedodržali, a čoskoro už chodili po všetkých priľahlých miestach a všade o Mne rozprávali.130,9 (Matúš 9,31)

131 – Vyliečenie posadnutého hluchonemého.

Ledva títo dvaja odišli z domu, a iní, ktorí len teraz prišli, doviedli jedného, ktorý bol súčasne nemý a posadnutý. (Matúš 9,32) Prišlo ale aj viacero farizejov a zákonníkov, ktorých sme pred dvoma dňami nechali za sebou v dome Matúša, aby sa pozreli, čo budem doma robiť a kam sa potom obrátim. Pred domom stretli oboch slepých, ktorí im hneď povedali, že sa chystá vyliečenie jedného nemého a posadnutého; o sebe však nehovorili nič, lebo mali vo svojich srdciach ešte stále veľa strachu.131,1

Farizeji sa však po tejto správe ponáhľali, aby náhodou niečo nezmeškali. Keď vstúpili do miestnosti, spoznali toho posadnutého, ktorý bol nemý a povedali: „Och, tohto už dávno poznáme! Keď sa jeho diabol rozdivočí, potom vyvracia stromy a žiadna stena alebo reťaz pre neho nie je dosť silná. V ohni nezhorí a beda rybám, keď vojde do vody. Najlepšie na ňom je to, že je nemý a hluchý; lebo keby dokázal počuť a rozprávať, žiadna bytosť na Zemi by si pred ním nebola istá. Och, to je jeden hrozný človek! Pred ním uteká všetko – aj tie najdravšie zvieratá unikajú z jeho blízkosti. A tohto, že vylieči? Toho môže vyliečiť len vládca všetkých diablov!“131,2

Hovorím Ja: „A predsa ho vyliečim, aby ste konečne raz mohli vidieť, že Božiu moc musia poslúchať všetky bytosti!“131,3

Tu som napriamil ruku nad posadnutým a prehovoril: „Vyjdi z tohto človeka, ty nečistý, zlý duch!“ Tu duch vykríkol: „Kam mám ísť?“ Hovorím Ja: „Tam, kde je more najhlbšie, ťa očakáva príšera!“ Zlý duch ešte raz vykríkol, a hneď z človeka vyšiel.131,4

Ten človek však hneď nadobudol priateľský výzor, plný vďačnosti začal rozprávať, každému odpovedal tými najjemnejšími slovami, a všetci sa tak presvedčili, že úplne stratil aj svoju hluchonemosť.131,5

No učeníci a všetok ľud, ktorý tam bol, sa začal nadovšetko diviť a hovorili: „Veru, toto už presahuje všetky medze! O takom niečom ešte v Izraeli nikto nepočul! (Matúš 9,33) Skrotenie vetra a búrky tu už boli, aj keď v menšom meradle; zdanlivo mŕtvi už tiež boli oživení, skaly museli vydať vodu a na prosbu Mojžiša prišla manna z nebies, aj keď nič z toho nedosahovalo najvyšší stupeň dokonalosti.131,6

Keď Šalamún staval chrám a celý jeden mesiac nechcel žiaden denný robotník prepožičať na prácu svoje ruky, prosil Boha o robotníkov, a čoskoro prišlo veľké množstvo mladíkov, ponúkli kráľovi svoje služby a Šalamún ich prijal a mesiac spolu s nimi pracoval, ako hlása naša tradícia.131,7

Stručne, od Abraháma sa toho udialo veľa zázračného, ale tomuto zázračnému skutku, čo Boh žije a vládne na nebi i na Zemi, niet rovného!“ 131,8

Tieto prejavy údivu farizejov veľmi nazlostili; už svoj hnev nedokázali v sebe potlačiť, a tak prehovorili k ľuďom: „Ako len môžete byť takí slepí hlupáci! Či sme vám rovno pri našom vstupe do miestnosti nahlas nepovedali, kto dokáže ovládnuť takého posadnutého? Povedali sme vám, že to dokáže jedine vládca všetkých diablov! On síce posadnutého vyliečil, ale ako?! Cez najvyššieho diabla vyhnal diabla z tohto človeka!“131,9 (Matúš 9,34)

Keď Mi farizeji pred ľuďmi a teraz aj v prítomnosti rímskeho veliteľa Kornélia vystavili takéto vysvedčenie, to len bolo! Veliteľ, úplne zhrozený z takýchto výrokov, zahrmel rozsudok nad farizejmi a zákonníkmi: „Ešte dnes bude vaším údelom kríž! Ja vás naučím rozdielu medzi Bohom a diablom!“ 131,10

Keď farizeji začuli takéto zahrmenie, začali strašne kvíliť a zúfať si. Ľud sa ale radoval a hovoril: „Ach! Teraz ste našli toho pravého, ktorý z vás vyženie diabla! Tak vám treba! Lebo vy sami sa úplne vyrovnáte vládcovi všetkých diablov; vy stále bojujete tak, ako on kedysi bojoval s archanjelom Michaelom o telo Mojžiša, to jest o mŕtvu hmotu jeho učenia a prenasledujete kliatbou, ohňom a mečom všetko, čo len trochu zaváňa niečím duchovným! Preto ste to vy, kto vždy pôsobí s pomocou diabla a prepožičiavate svoje ruky starého lživému duchovi! Preto je veliteľov rozsudok nad vami, Satanovými sluhami, úplne spravodlivý, a v našich srdciach niet pre vás žiadneho súcitu!“131,11

Tu pristúpi k farizejom colník Matúš a hovorí: „Je to asi štvrtý deň, odkedy Majster Ježiš, práve na predošlý šabat, oslobodil starého brata mojej matky od dny; a čo všetko vám vtedy bolo povedané z najhlbších hlbín najdokonalejšej Pravdy?! Deti to takmer dokázali uchopiť do rúk a ukazovali na vás prstami – Majster sám k vám prehovoril tak pravdivo a múdro, že ste sa tomu sami museli diviť a donútilo vás to pýtať sa, odkiaľ prišiel k takej múdrosti. Ale ani Jeho nanajvýš duchaplné a poučné odpovede, ani Jeho neslýchané skutky, neboli schopné otvoriť vaše oči.131,12

Keď takéto skutky a takéto učenie nie sú schopné otvoriť vám oči a popri tom len narastá zúrivosť a pomstychtivosť vo vašich zlých srdciach, povedzte, čo vám ešte chýba k dokonalému diablovi? Áno, hovorím vám, ako som vám už hovoril, že ste takí zlí ako všetci diabli dohromady, a preto je pred Bohom a všetkými lepšími ľuďmi správne a spravodlivé, že vás vyhubia ako krvilačné beštie!131,13

Ja som určite hlboko cítiaci a nadovšetko dobrosrdečný človek a kvôli tejto citlivosti nedokážem zabiť ani muchu alebo rozmliaždiť červa, ale vám by som sám dokázal zoťať hlavy bez toho, aby som mal z toho zlý pocit. Chválim preto veliteľa Kornélia, že vás odsúdil na popravu.“131,14

Keď farizeji vo svojej veľkej úzkosti videli, že nikto s nimi nemá zľutovanie a nechce sa za nich prihovoriť u veliteľa, ktorý bol držiteľom rímskeho, zvyčajne neúprosného Jus gladii [53] nad celou Galileou, padlo ich všetkých tridsať pred veliteľom na zem, tvrdiac, že to predtým voči Ježišovi nemysleli tak zle, ako to bolo pochopené; vraj tým mysleli a chceli len ostrejším spôsobom zdôrazniť, ako zjavná Božia sila v Ježišovi, Majstrovi majstrov, dokáže a musí donútiť k službe aj najvyššieho zo všetkých diablov, ak je to nutné; lebo pre ľudstvo by bolo veľmi smutné, keby Boh nemal nad diablom žiadnu moc. Avšak v Ježišovi – o čom teraz vôbec nie je možné pochybovať – pôsobí taká zjavná najvyššia Božia moc a sila, že musí vládnuť ako nad všetkými diablami, tak aj nad všetkými anjelmi, a vie ich neúprosne donútiť k najprísnejšej poslušnosti! „Týmto vyhlásením, že vyháňa diabla cez ich vládcu, sme len chceli naznačiť, že Jeho Božia sila siaha nado všetko, čo je na nebi, na Zemi a pod Zemou. Keďže sme tým vyhlásením mysleli len toto a nič iné – za čo si nás odsúdil na smrť – ako je možné, že ty, vysoký rímsky vládca, si nad nami mohol vysloviť takýto rozsudok? Prosíme ťa preto, v mene božského Majstra Ježiša, aby si svoj vyslovený rozsudok čo najmilostivejšie odvolal!“131,15

Hovorí veliteľ: „Ak sa Ježiš, Majster, za vás prihovorí, zoberiem svoje slovo naspäť, ale ak bude mlčať, umriete bez ďalších rečí ešte dnes! Lebo vo vaše slová nemám žiadnu vieru, keďže zmysel vo vašich srdciach je iný ako ten, čo vyslovujú vaše ústa!“131,16

Po týchto slovách veliteľa sa všetci nahrnú ku Mne a vykrikujú: „Ó Ježiš, ty dobrý Majster, prosíme ťa, zachráň a osloboď nás! Žiadaj od nás rukojemníkov, ak nám nechceš uveriť, že ti odteraz nebudeme klásť do cesty žiadne prekážky! Lebo teraz sme všetci viac ako presvedčení, že si ten najčistejší posol Boha pre nás, Jeho, žiaľ, mnohostranne skazené deti! Ó Ježiš, nenechaj našu prosbu nevypočutú!“131,17

Hovorím Ja: „Choďte teda v pokoji domov! Dávajte si však pozor, aby ste nepodnikli niečo horšie, lebo potom by som vám už nikdy nepovedal: ,Choďte v pokoji domov!‘“131,18

Všetko Mi odprisahali a veliteľ povedal: „Keď vám dal pokoj On, dávam vám ho aj ja a odvolávam nateraz rozsudok; ale beda vám, ak sa o vás dozviem hoci aj nejakú maličkosť!“131,19

Farizeji preveľmi ďakovali Mne a veliteľovi, náhlivo odišli z domu a starostlivo mlčali, lebo všetci sa Kornélia nesmierne báli. No vo svojich srdciach o to bezuzdnejšie snovali, ako Ma zničia a ako by sa mohli pomstiť veliteľovi, no aj tak sa museli, keďže sa im k tomu nenaskytla žiadna príležitosť, pekne tváriť, lebo na tom záviselo ich bytie a nebytie. Pre Moju vec to však bolo dobré, lebo teraz som mohol značný čas, skoro až do neskorej jesene, v mestách a na trhoch po celej Galilei nerušene zvestovať evanjelium Kráľovstva Božieho a popri tom liečiť rôzne neduhy a choroby ľudu.131,20 (Matúš 9,35)

132 – Dedinka nárekov, práca tyrana Herodesa. Pánova významná reč, prečo to bolo dopustené.

Bola to ale veľká bieda, vidieť pod všemožným tlakom trpiacich ľudí, obzvlášť na trhoch a v dedinkách. Fyzicky a psychicky boli sklesnutí a zbedačení ako ovce bez pastiera medzi vlkmi. (Matúš 9,36) Keďže sa Ma veľmi dotýkal tento zlomený stav chudobných ľudí, prehovoril som tak, ako v Sychar pri studni: „Žatva je veľká, ale robotníkov je málo! (Matúš 9,37) Proste preto Pána, aby na svoju žatvu poslal robotníkov! Lebo títo chudobní sú zrelí pre Kráľovstvo Božie a pole, na ktorom stoja, je veľké. Túžia a dychtia po svetle, pravde a vykúpení! Ale robotníci, tí robotníci! Kde sú?!“132,1 (Matúš 9,38)

Hovoria učeníci: „Pane, ak nás považuješ za schopných, nemohli by sme sa rozdeliť a zobrať si každý jedno mesto a jeden trh?“ Hovorím Ja: „Práve sme na ceste do tej najchudobnejšej dediny. Keď dorazíme do dediny, vyberiem z vás tých najschopnejších a najsilnejších, vyšlem vás do mnohých oblastí a mestečiek, a vy budete robiť to všetko, čo som pred vami robil a robím Ja. Teraz sa ale ponáhľajme do dediny!“132,2

O necelú polhodinu sme došli do dedinky, a našli sme tam skutočne neopísateľnú biedu. Rodičia a deti tam chodili doslova nahí a svoje prirodzenie si z núdze zakrývali lístím. Keď nás ľudia videli prichádzať, ponáhľali sa všetci, veľkí aj malí, mladí aj starí, nám naproti a prosili nás o almužnu, lebo bola medzi nimi veľká núdza. Deti plakali a ruky si držali na bruškách. Boli totiž veľmi hladné, keďže nič nejedli už celé dva dni a rodičia si zúfali – sčasti kvôli vlastnému súženiu hladom a ešte viac kvôli detičkám prosiacich o chlieb a mlieko.132,3

Peter, ktorého tento pohľad veľmi zasiahol, sa jedného počestne vyzerajúceho starého muža opýtal: „Priateľu, kto z vás urobil takýchto bedárov? Ako ste sa dostali do tohto stavu? Bol tu nepriateľ a o všetko vás okradol a tiež, ako vidím, hanebne poničil vaše domy? Lebo vidím len steny, nad ktorými nie sú žiadne strechy a podkrovia a vaše, mne známe sýpky, ležia v troskách. Ako? Ako k tomu došlo?“132,4

Muž, ktorého sa pýtal, odpovedal plačlivým hlasom: „Ó, vy milí a istotne dobrí ľudia! To spôsobila nezmerná tvrdosť a chamtivosť vazalského kráľa Herodesa! Jeho otec bol Satanovou ľavou rukou – a on je jeho pravicou. Nedokázali sme vyzbierať požadované dane, ktoré od nás žiadal pred desiatimi dňami; jeho výbercovia nám dali termín šesť dní. Čo je ale šesť dní? Za ten čas skonzumovali výbercovia takmer všetky naše lepšie zásoby a na siedmy deň – keďže sme nedokázali zaplatiť požadovanú neúnosnú daň – zobrali všetko, čo sme mali, a v tejto najväčšej biede nám ledva nechali tento úbohý život! Ó, priateľu, to je tvrdé, nekonečne tvrdé. Ak nám nepomôže Boh, ešte dnes umrieme od hladu, aj s našimi deťmi! Pomôžte nám, ako viete! Keby nás zlí Herodesovi služobníci neošklbali až na kožu, mohli by sme aspoň žobrať; ale kam môžeme ísť v takomto stave? Pre naše deti je to každým smerom ďaleko a my sme, ako vidíte, takí nahí ako v matkinom lone. Bože, ó Bože, prečo sme práve my museli dopadnúť tak biedne? Ktoré všetky naše hriechy nám potom pred Tebou, ó Jehova, privodili takýto trest?“132,5

Tu Ja pristúpim k starému mužovi a hovorím: „Priateľu! To neprivodili vaše hriechy, ktoré sú pred Bohom tie najmenšie v Izraeli, ale spôsobila to Božia láska!132,6

Boli ste síce najčistejší v celom Izraeli, no k vašim dušiam sa predsa ešte prichytávali mnohé svetské túžby. Avšak Boh, ktorý vás miloval, to videl a chcel vás naraz oslobodiť od všetkého sveta, aby ste sa stali plne schopnými prijať milosť vášho Otca na nebesiach. To sa teraz stalo a vy ste teraz na všetky časy pred Herodesom v bezpečí. Od tých, kde jeho chamtivosť dopustí úplné ožobračenie, od tých dane nikdy nevymáha, lebo poddaní, z ktorých sa stali žobráci, sú vymazaní z daňovej knihy.132,7

A vidíte, teraz ste sa jednou ranou oslobodili od všetkého sveta! To je pre vás to najväčšie Božie dobrodenie a teraz sa môžete s plnou vážnosťou začať starať čisto o svoje duše.132,8

Ale hovorím vám: V budúcnosti nestavajte žiadne bohato vyzerajúce domy – zriaďte si len skromné chatrče a nikto už od vás nikdy nebude žiadať dane, okrem jediného oprávneného – rímskeho kráľa, a ten žiada len dve až tri percentá. Ak niečo máte, môžete prispieť; ak nie, nemusíte dať nič. K tomu si ešte viac povieme neskôr.132,9

Teraz ale choďte do svojich domov bez striech – nájdete tam jedlo a oblečenie! Posilnite sa, zaodejte sa, príďte naspäť a potom s vami prejdem ďalšie veci!“132,10

133 – Zázrak s jedlom a šatstvom v hladovej dedinke. Osvietené dieťa. Pánove slovo k nebesiam. Pán a dieťa.

Keď to všetko tí chudobní začujú, náhlia sa vo vďačnej viere do svojich napoly zborených príbytkov a nevedia sa vynadiviť, keď nájdu stoly pokryté dobrým a výživným jedlom, a tiež rôzne druhy šatstva, pre starých i mladých, veľkých i malých, a to rozdielne pre obe pohlavia. Jeden sa pýta druhého, ako k tomu došlo, ale nikto to nikomu nedokáže vysvetliť. 133,1

Keď ale nájdu dobre zabezpečené aj svoje komory, povedia ženy a deti mužom: „To urobil Boh! On, ktorý nechal v púšti štyridsať rokov pršať mannu a živil tak Svoje deti medzi kameňmi a pieskom tam, kde nerástla žiadna tráva – ako by nás On mohol nechať zahynúť, keď sme sa teraz a vždy len k Nemu utiekali!? Och, to je isté: Boh nikdy neopustí tých, ktorí sa k Nemu utiekajú!133,2

Dávid, veľký kráľ, sa utiekal k Bohu, keď bol na tom biedne a Boh mu v jeho veľkej núdzi pomohol; a to ešte nikdy nebolo, že by Boh nevypočul niekoho, kto u Neho hľadal pomoc. To by bol nevídaný zázrak, keby nás Boh v takejto našej veľkej núdzi nevypočul. Lebo Boh je vždy plný lásky k tým, ktorí k Nemu volajú: ,Abba, drahý Otec!‘ Preto ho ale chceme odteraz milovať nadovšetko, nadovšetko, nadovšetko! On jediný je náš Spasiteľ! To všetko nám cez Svojich svätých anjelov zoslal z nebies náš najsvätejší Otec!“ 133,3

Hovorí starý muž, ktorý patril práve k tejto rodine, a za ktorým vždy chodila celá dedina, aby si vypočula jeho múdrosť, lebo sa dobre vyznal v Písme: „Moje deti, priatelia a bratia! V Písme sa píše: ,Z úst malých a nedospelých sa nechám velebiť!‘ [54] A hľa, teraz to tu máme pred svojimi očami a ušami! Milovaný Otec na nás zhliadol vo Svojej veľkej milosti a toto pre nás učinil! Jemu preto všetka láska a všetka chvála z úst našich malých detí! Lebo chvála z našich úst nie je dostatočne čistá, aby sa zapáčila Najsvätejšiemu; preto si On sám pripravil ústa našich malých detí. Teraz ale poďme von k tomu mladému mužovi, ktorý nás poslal do našich domov, a určite dobre vedel, čo nám Boh učinil! Musí to byť veľký prorok – možno dokonca Eliáš, ktorý má ešte raz prísť pred vytúženým a už dávno zasľúbeným Mesiášom!“133,4

Povie malé dieťa, ktoré ledva začalo hovoriť: „Otec! Čo ak je tým Zasľúbeným samotný tento muž?“133,5

Hovorí starešina: „Ó, dieťa, kto ti s takou jasnosťou uvoľnil tvoj jazyk? Lebo si neprehovoril ako dieťa, ale ako mudrc v chráme v Jeruzaleme!“ 133,6

Hovorí dieťatko: „To neviem, drahý otec, ale že mi predtým rozprávanie prišlo ťažké, a teraz úplne ľahké, to viem dobre. No ako sa teraz tomu môžeš čudovať? Stojíme predsa uprostred Božích zázrakov!“133,7

Hovorí starešina, ktorý si dieťa pritisne k srdcu: „Áno, áno, máš pravdu! Všetko je tu jeden zázrak a istotne si neurobil chybu, keď na toho mladého muža hľadíš ako na Mesiáša. Lebo pre nás je ním určite! Teraz ale poďme von k Nemu a v mene Jehovu Mu vzdajme náležitú vďaku! Lebo k nám bol zjavne poslaný Bohom! A tak sa ponáhľajme von za Ním!“133,8

Všetci sa ponáhľajú von za Mnou a deti sú prvé, ktoré sa Mi hodia k nohám a pokropia ich svojimi nevinnými, najčistejšími slzami radosti a vďaky! 133,9

Ja ale vzhliadnem nahor k oblohe a nahlas poviem: „Vy, nebesá! Zhliadnite nadol a učte sa od týchto dietok, ako chce byť velebený váš Boh a Otec! Ó, ty stvorenie, aké nekonečne veľké a staré si, a aké nezmerne veľké je množstvo tvojich obyvateľov, a predsa nedokážeš nájsť cestu k srdcu svojho Otca tak, ako tieto dietky!“ Preto vám hovorím: „Kto ku Mne neprichádza tak, ako títo malí, ten Otca nenájde!“133,10

Potom som sa posadil, a požehnal a objal deti. A malé dieťa povedalo starešinovi, ktorý, tak trochu zmätený, zvolal: ,Ako to? Akože? Ako tomu máme rozumieť?‘, „Otče, tu je viac ako Eliáš, viac ako tvoj Mesiáš! Tu je samotný Otec, dobrý Otec, ktorý nám priniesol chlieb, mlieko a oblečenie!“ 133,11

Starešina sa rozplače, no to dieťa si položí hlavu na Moju hruď, začne ju bozkávať, a hladkať a po chvíli prehovorí: „Áno, áno, počujem to; v tejto hrudi bije pravé dobré otcovské srdce! Ach, keby som aj to mohol vybozkávať!“ Hovorí starešina: „Ale dieťa, nebuď neslušné!“ 133,12

Hovorím Ja: „Buďte všetci takíto neslušní, inak sa k Otcovmu srdcu nikdy nepriblížite tak, ako toto najmilšie dieťa!“133,13

134 – Povolanie dvanástich apoštolov a ich prvé vyslanie na misiu. Dôležité vysvetlenie o terajších evanjeliách od Ducha Božieho. Dôvod zmiznutia originálov evanjelií. Jadro ázijských náboženstiev.

Pristúpia ku Mne Matúš evanjelista a Ján, a povedia Mi: „Pane, tento skutok by predsa mal byť zaznamenaný, veď je až príliš nezvyčajný a božsky čistý!“ 134,1

Hovorím Ja: „Či som v Sychar nevykonal to isté; či som sa len pred pár dňami nepostaral o Môj dom rovnako, ako aj o dom Môjho učeníka Matúša? Aj to všetko ste chceli zapísať, ale Ja som to nedovolil, lebo mám k tomu tie najlepšie dôvody. Prečo by sa zrazu mala zapisovať vec, ktorá je rovnaká ako predošlé? Nechajte to na pokoji! Čo je nutné vykonať pre svet, viem najlepšie Ja sám, a preto vám aj poviem, čo a kedy sa má z nových skutkov zase zapísať! A na teba, Môj brat Ján, ešte dlho nepríde rad. 134,2

Teraz ale z vás, Moji drahí učeníci, vyberiem niekoľkých, ktorých sčasti už teraz vyšlem do miest Izraela, aby tam kázali o Kráľovstve Božom. (Matúš 10,1) Šimon Peter, ty si prvý; ty Andrej, Šimonov brat, si druhý; ty Jakob, syn Zebedejov, si tretí a ty, Ján, jeho brat, štvrtý (Matúš 10,2); Filip, ty si piaty; ty, Bartolomej, šiesty; ty, Tomáš, siedmy; a ty, colník Matúš, si ôsmy; ty Jakob, syn Alfejov, si deviaty a ty, Lebáš, ktorý sa tiež nazývaš Tadeáš (Matúš 10,3), si desiaty; ty, Šimon z Kány, si jedenásty a ty, Judáš Iškariotský, si dvanásty.134,3 (Matúš 10,4)

Vám dvanástim dávam moc vyháňať z ľudí nečistých duchov a liečiť rôzne neduhy a iné choroby. Všade máte ohlasovať Kráľovstvo Božie, ale o určitých mimoriadnych skutkoch máte mlčať!“134,4

Po tomto rozhodnutí sa Ma dvanásť vyvolených učeníkov pýta, kam sa teraz majú obrátiť, na ktorú cestu sa vydať a o čom by predovšetkým a hlavne mali rozprávať.134,5

Na túto otázku som im dal nasledujúcu rozsiahlu odpoveď, ktorá sa tým dvanástim síce príliš nepozdávala, a Moje poučenie plne využili až po Mojom odchode.134,6

To poučenie však bolo podané takým spôsobom, že sa vzťahovalo hlavne na čas po Mojom odchode, keď tí dvanásti, a ešte viac všetci šíritelia Môjho učenia v tom čase, prvýkrát zažili to, čo som ohlásil tým dvanástim. 134,7

Kým však prejdem k rozsiahlemu poučeniu tých dvanástich, musím pre presnejšie porozumenie celku spomenúť, že evanjeliá – ako Matúšovo, tak aj Jánovo – ako sú publikované v dnešných časoch v rôznych jazykoch, sú len výňatkami z pôvodných evanjelií, a preto ani zďaleka neobsahujú všetko to, čo Matúš a Ján zapísali. Tu a tam sa objavuje malý dodatok neskorších zberateľov a prepisovateľov, ktorý zjavne mohol byť doplnený len neskôr, ako napríklad tu, v Matúšovi, kapitola 10, verš 4, stojí pri dvanástom apoštolovi, Judášovi Iškariotskom, dodatok, ktorý uvádza: „ktorý ho potom zradil.“ O tom ale v čase tejto voľby Matúš, ktorý svoje evanjelium písal v Mojej prítomnosti, nevedel vôbec nič, a preto tam taký dodatok nemohol vložiť; to urobil až neskôr jeden prepisovateľ.134,8

Hebrejské, ako aj grécke biblie preto vždy predchádza poznámka: „Evanjelium podľa Matúša“, „podľa Jána“ atď.134,9

Nech sa preto nikto nepohoršuje, keď pri čítaní Matúša a Jána narazí tu a tam na podobné miesta, ktoré samotný evanjelista v čase, keď zapisoval evanjelium, nemohol zaznamenať, keďže uvedená skutočnosť sa odohrala až neskôr. Tu bude ale znovu všetko podané v najprísnejšom poriadku, a aby ohľadom času nemali rozumári scestné poznámky, uviedol som tu, na najvhodnejšom mieste, tieto okolnosti.134,10

Avšak rovnako ako v prechádzajúcich častiach tohto zjavenia, tu a tam budú uvádzané vysvetľujúce vsuvky, čo je o to potrebnejšie, že pri prepisovaní mnoho dôležitých vecí nebolo zaznamenaných úplne správne a veľa z toho, čo sa prepisovateľovi javilo ako málo autentické, bolo úplne vypustené. Lebo v tých časoch existovalo množstvo záznamov, sčasti od očitých svedkov, sčasti len z počutia, a pre poctivých prepisovateľov to preto bolo veľmi ťažké, pridržiavať sa vždy verne len plnej pravdy.134,11

A tak sú tie dve evanjeliá, podľa Matúša a podľa Jána, až na niektoré drobnosti väčšinou čisté.134,12

Zo strany kritického rozumu by iste bolo možné sa opýtať: „Kam sa podel samotný originál? Nie je už dostupný nikde na Zemi? Bolo by bývalo pre Boha nemožné – s ohľadom na vtedajšie množstvo ľudí oživených a preniknutých Duchom Svätým – opätovne priniesť na denné svetlo presnú kópiu pôvodného evanjelia?“134,13

K tomu ako odpoveď poslúži nasledujúce: Originály boli odstránené z toho veľmi jednoduchého dôvodu, aby sa v krátkom čase takéto relikvie nestali predmetom modlárstva. To sa síce teraz deje aj s nepravými a falšovanými relikviami, hoci všetko také je Mojím pravdivým a čistým učením prísne zakázané, s vážnym varovaním pred kvasom farizejov. Zoberte si ale potom takú historicky overenú pravú relikviu! Hovorím vám, že s takým by sa páchalo oveľa viac modlárstva ako s takzvaným svätým hrobom v Jeruzaleme, na ktorom, okrem lokality, nie je pravé ani jedno zrnko piesku. 134,14

Čo sa ale týka druhej otázky; duch, ktorý bol obsiahnutý v origináloch, je plne zachovaný aj v prepisoch; a na písmenách aj tak nezáleží – iba na jednom a tom istom duchu. Alebo snáď existuje v Duchu Božom nejaký rozdiel (t.j. nutne len v Ňom samotnom, keďže je iba jeden Duch Boží), keď ako jeden a ten istý Boh už na samotnej tejto Zemi pôsobí v rôznorodých, navzájom si nepodobných formách, a ešte v omnoho rozmanitejších na Slnku? Vidíte, a predsa je to jeden a ten istý Duch Svätý!134,15

Tak je to aj v prípade prepisov Môjho Slova. Aj keď navonok vyzerajú nepodobne, vo vnútri sú aj tak naplnené jedným a tým istým duchom a nič viac nie je potrebné!134,16

Vezmime si k tomu ako extrémny príklad náboženstvá cudzích národov, ako napríklad Turkov, Pársov, Geberov, Hindov, Číňanov a Japoncov! Ako veľmi sa odlišujú od náboženstva, ktoré som dal deťom z nebies všetkých nebies, a predsa aj v nich vládne – aj keď omnoho hlbšie ukrytý – rovnaký Duch Boží! 134,17

Že sa v tejto, často veľmi hrubej a zvetralej kôre – ktorá je, žiaľ, mnohými považovaná za samotný strom – nachádza všelijaká háveď, rôzne červy a hmyz, ktoré berú svoju zlú výživu len z kôry, to ľahko pochopí každý, kto sa čo len trochu rozumie podstate veci. Keďže však kôra vyrastá zo živého stromu a nie živý strom z kôry, má v sebe kôra tiež niečo zo života stromu, a je preto pochopiteľné, že v nej a z nej tak veľa červov a hmyzu berie svoje živobytie, aj keď len vonkajšie a pominuteľné. 134,18

Vojny, prenasledovanie a ničenie sa odohrávajú len na úbohej a na život chudobnej kôre, zatiaľ čo drevo živého stromu zostáva čerstvé a zdravé. Žiadne živé drevo sa preto nezaoberá tým, čo sa deje v kôre, ktoré je vlastne mŕtva; lebo keď sa vezme drevo, kôra sa zahodí.134,19

Táto vsuvka bola potrebná, aby sa nasledujúce dalo ľahšie a dôkladnejšie pochopiť. A keďže pre túto chvíľu už nevyvstávajú žiadne pochybnosti, môžeme sa teraz spokojne vrátiť k hlavnej veci.134,20

135 – Príhovor colníka Matúša k jeho spoluapoštolom. Pánove pokyny ku správaniu sa Jeho misionárov.

Keď som takto zvolil dvanástich učeníkov za Mojich poslov a pripravovateľov, udelil im priložením Mojich rúk všemožnú moc a stručne ich poučil, čo majú robiť, všetkých dvanásť Ma aj tak naliehavo prosilo, aby som im dal podrobný návod, čo majú robiť, čo a ako majú hovoriť a učiť, ako sa majú správať, a čo ich tu a tam čaká. Lebo všetci z nich mali nezanedbateľný strach z mnohých farizejov a zákonníkov.135,1

Jeden z nich, colník Matúš, bol trochu odvážnejší a na rôzne námietky vznesené dvanástimi povedal: „Ále čo, ja som Grék, mne len tak ľahko nemôžu niečo urobiť! K tomu mám zdravý jazyk a dve veľmi mocné ruky, a navyše som podľa rukolapných dokumentov rímskym občanom, na ktorého sa žiaden drzý Žid nesmie odvážiť vztiahnuť ruku, a tak sa s nimi, aspoň navonok, nejako vysporiadam; pred skrytými a zákernými úkladmi ma ale ochráni všemocný duch nášho Pána a Majstra, a tak som dostatočne vyzbrojený aj proti tým najzákernejším nepriateľom, a preto sa nebojím ani celého pekla! Vy ste ale z najväčšej časti Galilejci, teda skoro ako nepriatelia chrámu, a to viac Gréci ako Židia – čoho by ste sa teda za takých okolností mali báť? Celkovo musíme byť naplnený odvahou, keď sa jedná o vykonávanie takých nekonečne veľkých a posvätných vecí! Nech sa aj Zem rozpadne v trosky – pravý muž musí, pohŕdajúc smrťou, zostať stáť aj na troskách a neohýbať sa ako rákosie! – Ja som však tiež za vyčerpávajúce a plné poučenie pred touto veľkou a svätou vecou; lebo musíme poriadne vedieť, čo máme robiť a čo hovoriť!“135,2

Po tomto energickom príhovore colníka Matúša nabrali všetci viac odvahy a začali ich priam svrbieť plecia, akoby odtiaľ radšej odleteli, namiesto toho, aby kráčali.135,3

Nato som sa postavil medzi nich a povedal im: „Teraz sa sústreďte v duchu – všetko vám teraz poviem a neodopriem vám ničoho, čo je vám treba vedieť. 135,4

Pri tomto prvom vyslaní síce nezažijete všetko, čo vám teraz poviem, ale potom ako telesne odídem z tejto Zeme do Mojich nebies, aby som v dome Môjho Otca pre vás pripravil večné príbytky, potom zažijete všetko to, čo vám teraz odhalím pre súčasnosť, ako aj pre celú budúcnosť. Dávajte preto dobrý pozor a pochopte, čo je pre terajšok a čo na neskôr!135,5

Avšak to, čo vám teraz poviem, zažijú viac alebo menej všetci, ktorí budú vo vašich stopách plne kráčať v Mojom mene. Ale ty, pisár Matúš, máš, rovnako ako na Garizim, zapísať všetko, čo teraz vyslovia Moje ústa, lebo pre svet to nesmie byť stratené, ale má to proti nemu poslúžiť ako ostré svedectvo!“135,6

Pisár Matúš sa pripraví na písanie a ja prehovorím k dvanástim: 135,7

„V prvom rade nekráčajte po cestách pohanov! To znamená:135,8

Nevychádzajte, ako pohania, so silou, a tiež sa vyhýbajte ľuďom, o ktorých je známe, že sú spustnutí; lebo Kráľovstvo Božie nemáte zvestovať psom a sviniam. Lebo sviňa zostáva sviňou, a pes sa vždy vracia naspäť k tomu, čo vyvrhol. Toto tým chcem povedať, keď vám radím, aby ste nekráčali cestami pohanov.135,9

Takisto nechoďte do miest Samaritánov! Prečo? Tých už mám na vašej strane a pod dohľadom jedného apoštola; a tiež vás, po prvé, nepotrebujú, a po druhé by ste boli o to horšie prijatí Židmi, keby sa dozvedeli, že niečo máte s ich najnenávidenejšími nepriateľmi. (Matúš 10,5) Ale za stratenými ovcami z domu Izraela choďte všade s odvahou!135,10 (Matúš 10,6)

Keď k nim prídete, kážte im, a povedzte a ukážte im zrozumiteľným spôsobom, ako sa teraz priblížilo Božie Kráľovstvo! (Matúš 10,7) A ak vás budú počúvať a prijmú vašu kázeň, potom vyliečte chorých, očistite posadnutých, prebuďte ich mŕtvych – tam, kde je to nutné, a ako vám to ukáže duch, aj telesne, avšak všade a predovšetkým duchovne! – (Poznámka: Toto Matúš nezapísal, lebo pod pokynom prebúdzania mŕtvych sa má aj tak rozumieť najmä duchovné prebúdzanie.)135,11

Vyháňajte diabla a chráňte sa pred jeho možným návratom! Ale predovšetkým si zapamätajte, že si za to nenecháte od nikoho platiť! Lebo odo Mňa ste to dostali zadarmo a rovnako to máte v Mojom mene dávať ďalej!“ (Matúš 10,8) – Tento dodatok bol určený hlavne Judášovi Iškariotskému, ktorý si už potichu pre seba začal počítať, koľko si za každú poskytnutú pomoc nechá zaplatiť. Obzvlášť za vzkriesenie mŕtveho človeka, na ktorom nejakému veľmi bohatému človeku nesmierne záležalo, chcel žiadať tisíc libier! Keďže som až príliš rýchlo postrehol takéto počty v zradcovom srdci, hneď som aj pridal uvedený dodatok, na čo dotknutý zareagoval dosť kyslým výrazom tváre, čo neušlo oproti stojacemu Tomášovi, ktorý si neodpustil komentár: „No, no, ty teraz robíš grimasy ako niekto, kto chcel žiadať úžernícke úroky, ale súd mu urobil škrt cez rozpočet hrubý ako ruka!“135,12

Hovorí Judáš: „To sa ťa len málo týka, aké grimasy robím! Nakoniec ti budem musieť skladať účty ešte aj za moje grimasy?! Ja som teraz rovnako dobre povolaný a vyvolený ako ty, prečo ma teda v jednom kuse koriguješ?“ 135,13

Hovorí Tomáš: „Ja ťa nekorigujem; ale občasná otázka pri určitej príležitosti je, dúfam, povolená? Prečo si sa netváril tak kyslo predtým, keď nám Pán udelil všemožné zázračné sily a ukázal nám, ako ich môžeme a máme používať? Keď ale Pán povedal, že to máme robiť zadarmo, hneď si sa začal tváriť kyslo – tak prečo potom? Dostal si azda kŕč, že sa tvoje líca a čelo tak kyslo zmraštili? Hovor otvorene, ak sa odvážiš!“ 135,14

Hovorí Mi Judáš: „Pane, nemôžeš ho aspoň raz pokarhať – ja som stále vystavený napospas jeho poznámkam, ktoré ma časom vážne musia uraziť!“ 135,15

Hovorím Ja: „Priateľu! Ak niekto obviní nevinného z hriechu, ten sa na tom vo svojom srdci zasmeje, lebo to ho hneď aj zbavuje všetkej viny. Keď niekto nejakého človeka, hoci aj náhodne, obviní z niečoho, z čoho je ten človek skutočne vinný – povedz mi, bude sa na tom ten človek vo svojom srdci tiež smiať? Ó, nie! Hovorím ti: Ten človek sa vo svojom srdci bude zlostiť na toho, kto ho náhodne obvinil a nikdy nebude jeho priateľom! Preto si z toho nič nerob, inak sa nakoniec sám prezradíš!“ 135,16

Keď Judáš začuje tieto slová, hneď vystrúha ten najpriateľskejší výraz tváre, len aby sa v niečom neukázal ako vinný! No Tomáš mu povie: „Och, ty líška, ja ťa poznám, mňa neprekabátiš!“135,17

Šimon z Kány sa však pýta: „Pane, čo máme robiť, keď nám niekto za vyliečenie bude núkať zlato, striebro alebo razený bronz? Ani to nemáme prijať? Je veľa chudobných, ktorým by sme s takými peniazmi mohli dobre pomôcť!“ K tomu sa Judáš hneď vyjadrí pochvalne, bez toho, že by sa ho niekto pýtal: „Áno, áno, presne to som mal na mysli! Ak by nám niekto chcel za poskytnutú pomoc takpovediac nanútiť zlato, striebro alebo aj bronz, potom by sme ho na účel, ktorý spomenul Šimon z Kány, snáď mali prijať!?“ 135,18

Hovorím Ja: „Ani vtedy nie, bratia Moji! Hovorím vám: Nemáte vo svojich opaskoch nosiť ani zlato, ani striebro, ani bronz, veď pravý robotník je aj bez toho hoden svojho jedla! (Matúš 10,9) Kto ale nechce pracovať, hoci má k tomu silu, ten ani nemá byť nakŕmený! Lebo stojí napísané: ,V pote tváre budeš pracovať na svoj chlieb!‘ Ale žeby si mal lenivec obstarať svoju stravu tým, že bude žobrať zlato, striebro a bronz, to nestojí napísané nikde! Slabých, starých a postihnutých však podľa zákona aj tak musí vydržiavať celá obec a plne sa o nich postarať.135,19

No čoskoro aj tak prídu časy, kedy zlato, striebro a bronz budú vládnuť ľuďom a určovať ich hodnotu pred svetom. Budú to ale zlé časy, keď svetlo viery vyhasne a láska k blížnemu bude tvrdá a chladná ako kov! 135,20

Preto si na cestu nemáte brať cestovnú tašku, ani dva plášte, ani pútnickú palicu! Lebo, ako som už povedal, pravý robotník je aj bez toho hoden svojho jedla!“135,21 (Matúš 10,10)

136 – Judášove otázky a námietky proti cestovaniu bez peňazí.

Judáš sa však opýtal: „Pane, to by bolo všetko v poriadku a vidiečania sa o nás určite postarajú aj bez peňazí, ale iste budeme musieť ísť aj do miest a na trhy, v ktorých niekdajšia pohostinnosť už dávno došla konca! Ako sa tam pretlčieme a čo si počneme bez peňazí?“136,1

Hovorím Ja: „Keď dôjdete do nejakého mesta alebo na nejaký trh, zistite si (veď predsa viete, čoho ste schopní!), či je tam niekto, kto je vás hoden a kto potrebuje to, čo mu môžete dať! Ak takého nájdete, zostaňte pri ňom, až kým odtiaľ neodídete niekam inam!136,2 (Matúš 10,11)

Rozumie sa ale samo sebou, že keď vstúpite do nejakého domu, najprv pozdravíte (Matúš 10,12), lebo pravá láska vždy vstupuje do cudzieho domu zdvorilými krokmi. Ak je vás ten dom, teda jeho obyvatelia, hoden, potom na nich zostúpi váš pokoj, ak vás však ten dom nie je hoden, navráti sa váš pokoj späť k vám.136,3 (Matúš 10,13)

No ak vás v nejakom dome jeho obyvatelia neprijmú a nevypočujú si vašu reč, choďte z takého domu hneď preč, rovnako ako nakoniec aj z takého mesta a dokonca si straste z nôh prach, ktorý k nim priľnieva, čo poslúži ako dôležité svedectvo proti nim! (Matúš 10,14) Lebo vpravde vám hovorím: Na druhom svete si raz kraje Sodomy a Gomory vypočujú znesiteľnejši rozsudok ako takéto mesto!136,4 (Matúš 10,15)

Pozrite sa! Posielam vás ako ovce medzi dravých vlkov, preto buďte vždy prefíkaní ako hady, ale zároveň bez falše ako holubice, ktoré sú obrazom mierumilovnosti!“136,5 (Matúš 10,16)

Nato Judáš hovorí: „Pane! Za takých okolností všade zle pochodíme! Čo je nám platný posledný súd, ktorý jedného dňa prebehne vo svete duchov, na ktorý už takmer žiadny človek neverí? Pokiaľ z Tvojej božskej absolútnej sily, ktorú si nám teraz udelil, nemôžeme alebo nesmieme nad dravými vlkmi vyniesť posledný súd – taký ostrý, ako je to len možné a nutné – potom môžeme rovnako dobre zostať doma! Lebo keď budeme pred takými vlkmi, ktorými sa mestá len tak hmýria, čo len trochu hlasnejšie o Tebe svedčiť, tak nás zdrapia, spútajú a odvlečú na radnicu, kde nad nami vynesú ostrý rozsudok; a potom nás, ak súd nebol príliš tvrdý, pred Židmi v školách prinajmenšom zbičujú a vyženú nás z mesta ako banditov. Veru, za takýto darček by som sa chcel už vopred poďakovať! Čo je nám ale platná všetka prefíkanosť, pravdivosť a úplná poctivosť, keď proti nám v slepom zápale vyčíňa bezuzdné násilie?136,6

Ak existuje plná pravda a pravá spravodlivosť – pre ktoré nemá dnešné ľudstvo ani tej najmenší cit – potom aj u nás musí platiť rímska zásada: ,Nech aj celý svet zhynie, ale pravá spravodlivosť bude vykonaná!‘ Pravej cnosti nech sa vždy dostane zaručenej odmeny; lož, závisť, skúposť, falošnosť a každá nespravodlivosť nech je vždy neúprosne potrestaná! Ak chceme s takmer všeobecne upadnutým ľudstvom niečo podniknúť, musíme konať ako anjeli v Sodome a Gomore. Ten, kto nás, v Tvojom mene, vypočuje a prijme, tomu bude odmenou Tvoja milosť; ten, kto nás však nevypočuje a neprijme, na toho nech príde pohroma! Kto nás ale bude chcieť prenasledovať a ťahať pred svetský súd, na toho nech dopadne stravujúci oheň z nebies a učiní s ním tak, ako raz učinil so Sodomitmi!136,7

Ak nám Ty, Pane, dovolíš takto pôsobiť, potom pri tomto vyslaní rozhodne budeme schopní dosiahnuť dobré výsledky, ak ale nesmieme takto zaobchádzať s nadovšetko upadnutým a skazeným ľudstvom, potom je všetka naša námaha a práca márna. Nakoniec nás ukameňujú, a Teba, ak je to vôbec možné, zabijú, a to nesmierne množstvo našich protivníkov, opitých víťazstvom, bude so smiechom šliapať po našich mŕtvolách. A to bude asi tak aj všetko, čo so všetkou tou dobrotou, povoľnosťou a miernosťou dosiahneme. Stručne a výstižne – ak chce človek niečo dosiahnuť so Satanom, musí pred ním stáť buď ako dokonalý pán alebo mu slúžiť ako sluha, inak ale nič iné!“ 136,8

137 – Pánova odpoveď na Judášove návrhy k misii.

Hovorím Ja: „Keďže si človekom tejto Zeme, tak aj rozprávaš ako človek tejto Zeme. Kto je ale zhora, ten rozpráva inak, lebo On jediný dokáže prehliadnuť a dobre vie, čoho je ľuďom v každom čase treba, aby sa ich duch oslobodil od Božej všemohúcnosti a Božieho hnevu a dosiahol naveky pravú nezávislosť.137,1

Lebo život na tejto Zemi nedáva duchu ani život, ani slobodu, ale smrť; avšak smrť tejto Zeme je zrodením ducha k večnému životu a jeho pravej večnej slobode.137,2

Ak už mám ale hovoriť ľudsky, hovorím ti, že to všetko a ešte viac bolo s ľudstvom už podniknuté; a povedz ty sám, kde je, podľa tvojho názoru, zlaté ovocie tejto snahy!137,3

Čo sa udialo za čias Noeho a koľko ľudí sa tým stalo pozemsky lepšími, ako boli pred Noem? Čo nastalo čoskoro po Sodome a Gomore?137,4

Vedz, že všetci terajší pohania, okrem černochov a Sinitov [55] na najvzdialenejšom východe, sú potomkami Lóta, rovnako ako mnohí, celkom ako zvieratá zdivočelí Skýti, ktorí obývajú severné časti tejto Zeme – akí sa ti zdajú, napriek lekcii, ktorú obdržal otec Lót?137,5

Choď do Egypta a pozri si ľudí, o koľko sa siedmymi ranami stali lepšími! Čo všetko urobil Mojžiš; čo niektorí proroci?!137,6

Štyridsať rokov nechal Jehova priveľmi skazených Židov biedne skomierať v babylonskom zajatí, zaobchádzalo sa s nimi ako s tými najhoršími mulmi, kŕmili ich žrádlom pre svine a psy; pôvabné dcéry Židov boli pod bičom a všemožným mučením chlípnymi Babylončami dňom i nocou hanobené až na smrť, rovnako ako chlapci a mladiství, ktorí boli najprv vykastrovaní! Choď a spýtaj sa všetkých tých vznešených a pyšných Židov, o koľko lepšími sa stali po takejto lekcii!137,7

Ukáž Mi jednu dobu, jeden rok, jeden mesiac, jeden týždeň, jeden deň, kedy Pán netrestal príliš skazené ľudstvo jednotlivo, ako aj vo všeobecnosti! V celej židovskej zemi nie je jediný dom, ktorý by bol ušetrený, a sám si odpovedz, o koľko sa ľudia stali vo svojej podstate lepšími?! – 137,8

Preto za Mnou prichádzaš so svojou radou príliš neskoro, lebo to všetko sa už stalo a na duchovnú cestu to malo taký vplyv, aký malo mať; ale na vonkajšie životné okolnosti ľudí to v princípe nemohlo a nesmelo mať žiaden významný účinok, keďže len kvôli nim nebolo zhora nikdy nič pripustené. 137,9

Ak by som teraz zase chcel hromom a bleskom zvestovať ľuďom evanjelium Kráľovstva Božieho na Zemi, na to by som vás nepotreboval, lebo v nebi je stále nesmierne množstvo najmocnejších anjelov, ktorí by takémuto šíreniu Kráľovstva Božieho na Zemi rozumeli oveľa lepšie ako vy.137,10

Teraz však nadišiel čas, ktorý bol ukázaný Eliášovi, keď sa skrýval v jaskyni na vrchu. Nie v búrke, ani v ohni, ale v miernom vánku prichádzal Jehova! A tento čas mierneho vánku Jehovovho pred jaskyňou tohto sveta je teraz tu! Preto ani my nechceme a nesmieme vyrukovať ani s búrkou, ani s ohňom, ale podľa večného poriadku Božieho so všetkou láskou, miernosťou a trpezlivosťou! Ale šikovnosť by ste nemali dávať nabok! Lebo Ja dobre vidím, že idete ako jahňatá medzi dravé vlky; ale ak budete šikovní, dosiahnete napriek tomu veľa!137,11

Vystríhajte sa preto istých (zvlčilých) ľudí a vyhýbajte sa im, lebo oni sú to, ktorí vás vydajú a odvlečú pred svoje radnice a budú vás tiež bičovať vo svojich školách – a to veľmi rýchlo, ak budete hlúpi a primálo šikovní! (Matúš 10,17) Ak je jahňa na balkóne domu, kde ho vlk nemôže dosiahnuť, vlk mu neublíži, napriek všetkej svojej krvilačnosti. Ak je však jahňa zvedavé a zíde z bezpečného balkóna, aby si lepšie prezrelo svojho nepriateľa, musí len samo sebe pripísať vinu, ak ho vlk roztrhá a zožerie.137,12

No neskôr, keď odídem naspäť do neba, aby som pre vás v dome Môjho Otca pripravil večné príbytky, vás v Mojom mene budú vláčiť pred princov a kráľov, aby ste svedčili o nich a o pohanoch (Matúš 10,18), aby sa teraz naplnilo aj to, čo Izaiáš, Môj prorok, predpovedal o hlúpych kráľoch na všetky časy a pre Moje kráľovstvo na Zemi, ktoré sa teraz zakladá, kde hovorí (Izaiáš 32,6-20):137,13

,Blázon hovorí o bláznovstve a jeho srdce sa zaoberá neprávosťou, vyvoláva pokrytectvo a šíri bludy o Pánovi, čím hladné duše ešte viac vyhladuje a smädnému odoprie nápoj. Vláda zlovoľného pôsobí len škodu, lebo nachádza dostatok slabostí, aby úbohých mohol kriviť falošnými slovami, keď by im mal hovoriť o práve. Ale pravé kniežatá budú mať kniežacie myšlienky a navyše zachovávať právo.137,14

Vstaňte však, vy pyšné ženy, a načúvajte môjmu hlasu! Vy dcéry, ktoré ste si také isté, vpustite moju reč do svojich uší! Do roka a do dňa sa budete triasť, vy sebaisté, lebo keď niet hrozna, nebude ani vinobranie. Strachujte sa, vy pyšné ženy! Lebo je najvyšší čas, aby ste obnažili a opásali svoje bedrá!137,15

Bude sa lamentovať nad poliami, ó, nad drahými poliami, a plodnou révou, lebo na poliach môjho ľudu porastie tŕnie a bodliaky, aj nad všetkými radostnými domami šťastného mesta. Paláce budú opustené a davy v meste osirejú; veže a pevnosti sa zmenia na večné skrýše, k radosti divej zvery, stádam k pastve. A to tak dlho, kým na nás nebude vyliaty Duch z Výšin. 137,16

Vtedy sa z púšte stane pole a pole sa pripočíta k lesu. A právo bude prebývať v púšti a spravodlivosť dlieť na poli. A plodom spravodlivosti bude mier, a následkom spravodlivosti večný pokoj a istota. 137,17

Vtedy môj ľud bude bývať v domoch mieru, teda v bezpečných príbytkoch a hrdom pokoji. Ale na úbočí zostane krupobitie a to mesto pod ním bude nízke.137,18

Blaho vám teraz, ak usilovne sejete pri vodách; tam môžete kľudne vypustiť voly a osly!‘137,19

Keď teda budete zlými bláznami tohto sveta odvlečení a vydaní do rúk hlúpych kráľov, o ktorých píše Izaiáš, netrápte sa, čo budete hovoriť, a ako sa zodpovedať, lebo v tej hodine vám bude dané, čo máte rozprávať a ako sa obhajovať! (Matúš 10,19) Lebo to nie ste vy, kto hovorí, ale Môj Duch, Otcov Duch je to, ktorý hovorí cez vás!137,20 (Matúš 10,20)

Toto sa však vzťahuje len na spomenuté druhé vyslanie, o ktoré sa budete musieť postarať po Mojom odchode; nateraz by ste to ale nemali mať príliš ťažké.137,21

Lebo ako vraví na konci prorok, tak vám hovorím aj Ja teraz: Blaho vám teraz, ktorí máte rozsievať na pobrežiach jazera, lebo na tejto zemi môžete vaše osly a voly – to jest vašu usilovnosť pre dobro a pravdu, kvôli čomu som vás povolal a vyvolil – úplne bezpečne vypustiť! Tu nenarazíte na žiadneho bláznivého kráľa, ani žiadne ženy plné pýchy a arogancie, ale na chudobných, chorých, posadnutých, chromých, hluchých a slepých – telesne a ešte viac v duchu – k týmto choďte a kážte im evanjelium Kráľovstva Božieho a liečte každého, kto verí, a nezamlčte mu Moje meno!“137,22

138 – Otázka Šimona z Kány. Keď nové učenie vytvára rozpory, čo potom? Pánove napomenutie k dôvere a nebojácnemu rozširovaniu evanjelia.

Hovorí Šimon z Kány: „Pane, mám ešte jednu otázku, ktorá, aspoň mne, príde mimoriadne dôležitá, ktorú by si nám, kým odídeme, mohol zodpovedať pre naše poučenie a pokoj našich myslí. Prosím Ťa, vypočuj ma!“138,1

Hovorím Ja: „V tvojom srdci vskutku čítam tvoju otázku presnejšie, ako by si ju dokázal sformulovať, ale to nech ti nebráni vysloviť ju, kvôli tvojim bratom, aj nahlas! Lebo je to skutočne otázka veľkého významu, hodná pravého nepokriveného Žida. Preto teraz otvorene vyslov, čo ťa ťaží na srdci!“138,2

Hovorí Šimon z Kány: „Nuž, keď je to Tvoja vôľa, aby som prehovoril, nech ma teda všetci dobre počúvajú! Toto je tá otázka:138,3

Pôjdeme teraz k tým, ktorí nás potrebujú. Budeme kázať to, čo si vyučoval na hore – to tvoje učenie, ktoré je čisto božské, nadovšetko pravdivé a nebesky dobré. Avšak toto učenie stojí voči starému, mojžišovskému učeniu v priamom protiklade.138,4

Mne sú známe skoro všetky miesta na šírom Galilejskom mori a nemenej aj jeho obyvatelia. Je síce medzi nimi dosť, ktorí pre Pytagora už dávno hodili Mojžiša, aj všetkých prorokov cez palubu – títo by pre Tvoje nové učenie nemali byť až takí nebezpeční. Je ale veľa rodín, ktorí pre Mojžiša takpovediac žijú a umierajú – ale vlastne ešte viac pre svätyňu – a to vo všeobecnosti viac rodičia ako ich deti, aj keď nezriedka to býva aj obrátene. Ak ale nejaké deti takýchto arci-Židov prijmú Tvoje učenie – ktoré je v mnohých častiach proti svätyni – ale ich rodičia s najväčšou pravdepodobnosťou nie, čo z toho potom vzíde?138,5

Rodičia, v súlade s Mojžišom, obvinia deti z neposlušnosti a prekľajú ich – čo je jav, ktorí u takýchto fanatických arci-Židov vôbec nie je nejaký vzácny!138,6

Ak sa má niečo také pred našimi očami bezpochyby odohrať, čo potom budeme musieť robiť? Lebo to sa dá bez akýchkoľvek pochybností predpokladať, že takíto rodičia nás budú prenasledovať a bezhranične preklínať. 138,7

V opačnom prípade by to, pravda, bolo ľahšie, keďže deti – už kvôli politickým zákonom – nemôžu byť nikdy pánmi nad rodičmi. Tak budeme popri požehnaní rozsievať aj mnohoraké rozbroje, hádky, hnev, nenávisť a pomstychtivosť a tisíce nás budú nenávidieť, prenasledovať a úplne nás preklínať! Kto napraví takéto škody a kto z našich bedier sníme tisícorakú kliatbu?“138,8

Hovorím Ja: „O to sa príliš nestarajte! Vidíte, že z neba neprichádza len jemný, celú prírodu znovuprebúdzajúci lúč jarného slnka, ale aj búrka, krupobitie, blesk a hrom.138,9

Všetci, isteže, chvália slnečný lúč, ale nikto nechce chváliť krupobitie, búrku, blesk a hrom, a zima prichádza pre každého priskoro – a predsa je zima prospešnejšia ako jar, a búrka, krupobitie, blesk a hrom sú rovnako nutné ako jemný lúč večernej zore!138,10

Hovorím vám: Príde to a musí to prísť, že kvôli Môjmu menu vydá jeden brat druhého na smrť, otec vydá syna, a deti sa vzbúria proti svojim rodičom a dopomôžu im k smrti! (Matúš 10,21) Vy sami ale musíte byť, kvôli Môjmu menu, nenávidený každým na svete, aký je teraz.138,11

Kto z vás sa však nad tým nebude pohoršovať, ale vytrvá do konca, ten bude spasený (Matúš 10,22); lebo Satan nevydá ľahko korisť zo svojich pazúrov! Porozumeli ste Mi?“138,12

Hovorí Judáš: „Je to čoraz lepšie! Ak nám toto vyslanie musí privodiť nenávisť všetkých, potom Boh musel nariadiť takúto misiu! Veľa šťastia v bojovej atmosfére! Tí, ktorí nás budú nenávidieť, nás určite prijmú a postarajú sa o nás, ako horúce slnko o sneh! Pane, ak je toto vážne Tvoja vôľa, potom ti ako úplne prostý, ale predsa len určitými skúsenosťami obdarený človek hovorím: Zostaň Ty s nami pekne doma, lebo toto semeno nevzíde a neprinesie ovocie! – Počúvaj! Ak to v nejakom meste s naším kázaním a skutkami dotiahneme tak ďaleko, že nás budú všetci nenávidieť ako smrť, čo máme potom robiť? Máme sa ešte aj nechať pokojne zabiť? Ak aj to – kto bude potom ďalej šíriť Tvoje učenie? – Ha, len pomysli na to, čo žiadaš! Pre najsvetlejšie nebesá! Či nevidíš, že sa tým sám úplne znemožňuješ, a že si sám Sebe tým najväčším nepriateľom a prenasledovateľom? Kde, kde na celom svete je potom niekto, kto by ma nenávidel na smrť, a zároveň by si vypočul moju kázeň, ktorá jeho dom naplní roztržkami, nenávisťou, hnevom a smrtiacou pomstychtivosťou? Hovor – čo robiť v takomto prípade, ktorému sa nedá vyhnúť?“138,13

Hovorím Ja: „Ty vždy hovoríš tak, ako tomu rozumieš; ale my hovoríme tak, ako tomu rozumieme my. Ty všetko chápeš svetsky hrubo, zatiaľ čo tu sa prehovára duchovne, z nebies.138,14

Ak by si však ty, alebo niekto iný spomedzi vás, mal taký veľký strach pred ľuďmi, tak utečte z mesta, kde vás chcú prenasledovať, do nejakého iného! Lebo vpravde vám hovorím: Ešte nestihnete kázať zďaleka vo všetkých mestách Izraela, keď sa k vám vrátim ako Syn človeka (Matúš 10,23), ako Ten, kto každému roznieti súd – zničujúci oheň v jeho srdci – a rozdráždi zlého červa v prsiach bezbožníka, a oheň nikdy nevyhasne a červ neumrie; vy tým však budete očistení. Preto beda raz všetkým, ktorí vás prenasledovali a položili na vás svoje ruky!“138,15

Hovorí opäť Judáš: „Áno, keď nás ubijú na smrť, potom nás iste budeš nasledovať! Keď si nám ale teraz dal moc vyháňať zlých duchov a silu vyliečiť každú chorobu, prečo nám zároveň nedáš moc nad zlými ľuďmi, spomedzi ktorých jeden je nezriedka horší ako všetci zlí duchovia, ktorí sa v telách ľudí zabývali ako parazity? Daj nám moc vyvolať oheň pod nohami tých, ktorí nás prenasledujú, a v krátkom čase Ti obrátime celý svet!“ 138,16

Hovorím Ja: „Chceš byť teda viac ako je tvoj Majster a Pán? Hovorím vám ale všetkým: Učeník nie je nad svojím majstrom a sluha nie je nad svojím pánom. (Matúš 10,24) Učeníkovi stačí, keď je ako jeho majster, a takisto sluhovi, keď je ako jeho pán.138,17

Keď ale váš Majster a Pán nepoužíva mimoriadne násilné prostriedky, aby ľuďom vnucoval Svoje učenie, prečo by to mali chcieť Jeho učeníci a služobníci? Ak Ma však svetskí ľudia ako Pána a Otca domu od večnosti nazývali ,Belzebubom‘, o čo viac tak budú nazývať vás, ako členov Mojej domácnosti?!138,18 (Matúš 10,25)

Preto by ste sa ich nemali obávať, keďže ich poznáte. Či si myslíte, že Mi je skryté to, čo vám učinia? Hovorím vám: Nič nie je také skryté, aby sa to predo Mnou neodhalilo, a tiež nič také tajné, aby som o tom nevedel. 138,19 (Matúš 10,26)

Keďže Mi však nemôže zostať skryté, čo s vami zamýšľajú, a čo vám chcú urobiť, môžete preto vždy počítať s Mojou pomocou! Ak levica neopustí svoje mladé, a v čase ohrozenia nasadí svoj život za každé svoje mláďa, ktoré jej chcú zobrať, budem predsa aj Ja vedieť, ako vás v čase ohrozenia ochrániť Svojím životom!?138,20

Preto pred svetskými ľuďmi nemajte žiaden strach! Čo vás v noci naučím, o tom pred nimi rozprávajte cez deň, a čo jednému alebo druhému spomedzi vás skryte pošepnem do ucha vášho srdca, to rozhlasujte zo striech (Matúš 10,27), a vôbec sa neobávajte všetkých tých, ktorí síce môžu usmrtiť telo človeka, rovnako ako divé zvery, ale dušu, ktorá jediná žije a má život, usmrtiť nemôžu a nedokážu jej nijako ublížiť!138,21

Ak už ale máte strach, bojte sa omnoho viac Toho, ktorý je tiež pánom nad vašimi dušami, a môže ich odsúdiť do pekla, kedykoľvek sa Mu zachce! (Matúš 10,28) A Toho teraz už poznáte, lebo je to Ten, ktorý vám to teraz hovorí! 138,22

Pozrite sa len pred seba: je tam jedna, ešte zastrešená stodola! Pozrite, ako sa tam vrabce zabávajú; vyletia hore a hneď zase doslova spadnú dole zo strechy! Na trhu sa dva dajú kúpiť za jeden fenig – aká nízka je ich hodnota! A predsa ani jeden z nich nespadne zo strechy na zem mimo vôle Otca na nebesiach!138,23 (Matúš 10,29)

Hovorím vám však: Vaše vlasy sú spočítané (Matúš 10,23) a žiaden z nich vám nevypadne z hlavy bez toho, aby o tom Otec vedel a chcel to! Keď sa však Otec takto stará o také malicherne vyzerajúce veci, nepostará sa snáď o vás, ktorí rozširujete Jeho slovo a Jeho milosť?138,24

Preto je váš strach márny, a nemali by ste sa nikdy báť, lebo ste predsa lepší ako veľa vrabcov.138,25 (Matúš 10,31)

Preto choďte bez akéhokoľvek strachu a vyznajte Ma pred ľuďmi! Vpravde, kto Ma vyzná pred ľuďmi, toho aj Ja vyznám pred Otcom na nebesiach! (Matúš 10,32) Kto z vás Ma však kvôli márnemu strachu pred ľuďmi zaprie, toho aj Ja raz zapriem pred Otcom na nebesiach.“138,26 (Matúš 10,32)

Judáš si opäť zoberie slovo a povie: „To je všetko veľmi múdro a pekne povedané, a je to určite všetko aj pravda, ale čo nám je to platné? Učenie je iste úžasné, čisté a pravdivé; nad tým už nemusíme stratiť ani slovo. Takisto Tvoje skutky ukazujú – prinajmenšom nám, ktorí sme tu pohromade – kto je vo svojej podstate Ten, kto ich vykonáva. Ale pri daných pravidlách správania toto učenie, ako aj skutky, nielenže len ťažko nájdu všeobecné prijatie, ale – keďže v každom v dome, do ktorého prídu, vyvolajú rozkol – budú najprísnejšie prenasledované alebo zo strany štátu rovno úplne zakázané a my sa staneme nemožnosťou. Čo potom? Keď my, ako pozemskí nositelia Tvojho učenia už čoskoro skončíme pod kameňmi, zájdeme mečom, ohňom alebo dokonca na kríži, či v jame levovej, kto potom zaujme naše miesta a vykoná našu službu?“138,27

139 – Kto niečo miluje viac ako Pána, ten ho nie je hoden! Svet potrebuje boj. Zasľúbenie verným v láske.

Hovorím Ja: „Už som ti povedal, že vždy rozprávaš podľa svojho svet–ského chápania. Dať svetu mier by znamenalo dať mu ešte viac smrti, ktorou už teraz prekypuje.139,1

Ak máš nejakému slepému pomôcť prinavrátiť svetlo očí, stane sa vidiacim, keď mu vytrhneš oči; alebo azda chromý začne normálne chodiť, ak mu odsekneš jeho zlú nohu; alebo nemý začne hovoriť, keď mu necháš vyrezať jazyk; alebo môže byť mor vyliečený ešte väčším morom a horiaci dom uhasený ešte väčším ohňom?139,2

Hľa, presne takto je to so svetskými ľuďmi v týchto časoch! Sú duchovne mŕtvi a okrem zvieracieho prirodzeného života v sebe nemajú žiaden život. Ich duše sú čisté telo, ich duch je akoby mŕtvy a podobá sa duchom, ktorí odpočívajú v kameňoch a svojou súdenou húževnatosťou spájajú inak voľnú hmotu, z ktorej sa potom stanú kamene rôznych druhov a tvarov; mäkšie a tvrdšie, niektoré priehľadné, niektoré nepriehľadné a rôznych farieb, podľa povahy v nich obsiahnutých duchov.139,3

No ak chceš duchov v kameňoch uvoľniť z ich hmoty, budeš schopný dosiahnuť to pomocou vlažnej vody? Určite nie! Hovorím ti: Kameň pri takom jemnom a mierumilovnom zaobchádzaní zostane pevne tým, čím bol a je. Musí prísť mocný oheň, aby sa tak duchovia v kameni dostali do mocného boja; až potom oni sami roztrhajú putá hmoty a oslobodia sa. A vedz, že tak to musí byť aj tu!139,4

To, čo uvoľňuje duchov z kameňov – ako oheň, boj, silný tlak a ťažké, tvrdé údery –, to tiež prebúdza duchov v príliš tvrdých, skamenelých ľudských srdciach a uvoľňuje ich, obzvlášť srdcia veľkých a bohatých, ktorí majú srdcia diamantové, aké žiaden pozemský oheň nie je schopný obmäkčiť. 139,5

Preto si zapamätajte, čo vám hovorím: Odhoďte tú smiešne hlúpu predstavu, že som prišiel preto, aby som cez vás, Mojich učeníkov a služobníkov, priniesol svetským ľuďom pozemský mier, ale práveže prinášam meč! 139,6 (Matúš 10,34)

Pochopte to poriadne! Prišiel som, aby som poštval dosiaľ mäkšieho syna proti často neoblomnej tvrdosti ich otcov, skromnejšiu dcéru proti panovačnej matke a jemnejšiu nevestu proti zlej a závistlivej svokre! (Matúš 10,35) Áno, najhoršími nepriateľmi človeka budú členovia jeho vlastnej domácnosti!139,7 (Matúš 10,36)

Veru, veru, hovorím vám: Kto svojho otca a svoju matku miluje viac ako Mňa, ten Ma nie je hoden; a kto má synov a dcéry a miluje ich viac ako Mňa, ten Ma nie je hoden! (Matúš 10,37) Kto svoje bremeno, aj keby gniavilo tak, ako rímsky kríž smrti, nevezme dobrovoľne na svoje plecia a nenasleduje Ma, ten Ma už vôbec nie je hoden a nebude mať žiaden podiel na Kráľovstve Božom. 139,8 (Matúš 10,38)

Veru, hovorím vám: Kto hľadá a ľahko nachádza život tohto sveta, ten stratí život večný, a ja ho na súdny deň po odložení tela neprebudím k večnému životu, ale ho uvrhnem do pekla k večnej smrti.139,9

Kto ale svetský život nielenže nevyhľadáva, ale pred ním z pravej, čistej lásky ku Mne uteká a pohŕda ním, ten nájde večný život (Matúš 10,39); lebo ho vzkriesim hneď po smrti jeho tela, ako na najmladší deň nového života v duchovnom svete a uvediem ho do Môjho večného Kráľovstva a jeho hlavu ozdobím korunou večnej, nepominuteľnej múdrosti a lásky, a bude potom naveky vládnuť so Mnou a všetkými anjelmi večne nekonečných nebies nad všetkými zmyslovými i duchovnými svetmi.139,10

140 – O veľkosti hmotného sveta a duchovného sveta. Dôstojnosť a cieľ Detí Božích. Božské tajomstvo v človeku.

Šimon z Kány sa pýta: „Pane, nemohol by si nám teda povedať, kde sú vlastne nebesá, v ktorých prebývajú anjeli, aké sú veľké, a aký veľký je ten zmyslový svet, ktorý si spomínal?“140,1

Hovorím Ja: „Priateľu, si slepý, keď to nevidíš a nechápeš. Keď som povedal, že nebesá sú nekonečne veľké, ako sa ešte môžeš vypytovať na ich veľkosť? Všade navôkol sa Kráľovstvo Nebeské tiahne duchovne, rozširuje sa teda do všetkých strán tak, ako tento nekonečný svetový priestor, z ktorého svojím okom dokážeš prehliadnuť len neopísateľne maličkú časť. 140,2

Táto Zem, veľké Slnko, Mesiac a všetky hviezdy, ktoré tam, kde existujú, nie sú ničím iným ako ohromne veľkými svetmi, veľa z nich mnohotisíckrát tisíc miliónov krát väčšie ako táto Zem – to všetko dohromady však v porovnaní s nekonečne veľkým stvorením zmyslového sveta zďaleka nedosahuje veľkosť a rozsah, akú má najmenšia kvapka rosy oproti celému svetovému oceánu, ktorý je predsa taký veľký, že aj dobrý lodivod by celú jeho plochu nedokázal preplávať ani keby sa dožil dvojnásobok veku Matuzalema. Ale zmyslový svet, s tým, čo bolo až doteraz vytvorené, má predsa len hranice, za ktorými sa nachádza nekonečný, večný priestor – voči úplne nekonečnému rozšíreniu ktorého na všetky strany sa dá celý zmyslový svet prirovnať ako jeden okamih v čase oproti večnosti.140,3

Avšak duchovný svet je sám o sebe rovnako nekonečný ako naveky nikde nekončiaci priestor!140,4

Hoci ten priestor naveky nemá nikde koniec a je v plnom význame slova na všetky strany nekonečný, predsa v tom priestore nekonečnej hĺbky a dĺžky nie je žiaden bod, v ktorom by Duch Múdrosti a Pravdy Božej nebol prítomný rovnako, ako teraz na tomto mieste medzi vami. Pravé deti Božie, ktoré sa vyznamenajú pravou láskou k Bohu, svätému Otcovi od večnosti, a rovnako tak čistou láskou voči svojim blížnym, obdržia na druhom svete, vo veľkom dome Otcovom, moc a silu napĺňať večne nenaplniteľný priestor stále novými a novými stvoreniami.140,5

No vy ste ešte príliš hlúpi a nemôžete pochopiť, čo som vám teraz povedal. No aj tak vám hovorím: žiadne smrteľné oko nemôže vidieť, žiadne ucho počuť a žiadna pozemská myseľ pochopiť, čo čaká na druhom svete – v Kráľovstve Nebeskom – tých, ktorí budú hodní nazývať sa Božími Deťmi!140,6

Lebo pred očami pravých detí Božích sa budú Zem, Slnko a Mesiac vznášať ako trblietavý prach.140,7

Preto nebuďte len poslucháčmi, ale omnoho viac vykonávateľmi Môjho Slova. 140,8

Až podľa skutkov spoznáte, či slová, ktoré som vám povedal a teraz stále hovorím, pochádzajú z úst človeka alebo z úst Boha!140,9 (Ján 7,17)

Rovnako však, ako vy sami máte byť predovšetkým pravými a plnými vykonávateľmi Môjho Slova, ak chcete vo svojich srdciach živo pocítiť, kto je Ten, kto vám dal toto učenie a prikázanie lásky, tak by ste mali volať ku skutkom tiež všetkých tých, ktorým budete zvestovať Moje Slovo; lebo kým Slovo zostáva len v mozgu, nemá žiadnu vyššiu hodnotu ako prázdne hýkanie osla, ktoré počujú aj ostatní.140,10

Až keď Slovo preniká do srdca, až vtedy ožíva, hneď sa zmocní vôle, ktorá je ťažiskom lásky a celého človeka tým poháňa k činu.140,11

Takýmto konaním sa potom zo starého človeka stane nový človek a Moje Slovo sa potom stane najskutočnejším novým telom a krvou.140,12

A až ten nový človek vo vás bude nahlas zvestovať, že Moje Slovo je skutočne Božím Slovom, ktoré má dnes a po všetky časy časov rovnakú moc, silu a účinok ako pred večnosťami večností; lebo všetko, čo vidíte, cítite, voniate, chutnáte a počujete, nie je v podstate nič iné ako Slovo Božie. 140,13

Ten, Kto pred večnosťami prikázal zo Seba svetom, slnkám a mesiacom, aby boli, a uviedol ich na ich široké dráhy, Ten vás teraz uvádza na nové dráhy večného života!140,14

K tomu však dodávam, že ten, kto prijíma vás, prijíma aj Mňa; kto ale prijíma Mňa, ten prijíma aj Toho, ktorý Ma k vám poslal (Matúš 10,40) – čomu by ste mali správne porozumieť!“140,15

141 – Pokyny k misii a správaniu sa apoštolov. Trvalé proroctvo. Praví a falošní proroci. Prvé vyslanie apoštolov do miest Izraela.

(Pán:) „Hovorím vám ešte viac: Vy viete, že teraz, ako za všetkých čias, existujú proroci, a vždy tu aj budú, až do konca sveta, u všetkých národov Zeme, nech už sú akejkoľvek viery. Lebo len cez samotných prorokov – aj keď budú spretŕhané všetky nitky medzi nebom a Zemou – bude pevne udržiavané tajné spojenie, ktoré nedokáže zničiť žiadna temná moc.141,1

Pravda, medzi pravými prorokmi vždy boli, sú, aj budú proroci falošní; to však nemá vôbec žiadny alebo len veľmi malý dopad na pravosť veci nebesami prebudeného proroka, lebo pravý prorok klamára hneď pred svetom odhalí, a tento nikdy neujde trestu z nebies.141,2

Keď pravý prorok vkročí do domu a bude tam ako taký prijatý, potom každý, kto ho ako pravého proroka alebo tiež ako vyslanca proroka v jeho mene prijme, počúva ho a riadi sa vo svojom srdci jeho slovom, ten na druhom svete, v Kráľovstve Božom, dostane odmenu proroka. A kto prijme spravodlivého v mene spravodlivého – to znamená, keď má niekto povesť spravodlivého, a náleží mu taký prívlastok, alebo aj vtedy, ak takú povesť nemá, ale prijímateľ ho spozná ako spravodlivého a ako takého ho aj prijme bez toho, aby ho podrobil skúške, či je skutočne spravodlivý – ten raz v Kráľovstve nebeskom dostane odmenu spravodlivého.141,3 (Matúš 10,41)

A k tomu všetkému vám ešte hovorím: Pozrite sa na týchto malých, ktorí Ma v láske obklopujú! Kto aj najmenšiemu z týchto malých podá v mene učeníka čo len pohár vody, veru, hovorím vám, ani takýto najnepatrnejší skutok nezostane bez odmeny.141,4 (Matúš 10,42)

Teraz máte všetko, čo vám je treba k tomu, k čomu som vás vyvolil. Choďte teraz do všetkých miest, ktoré som vám označil, a učte tých, ktorí tam bývajú, poznávať Kráľovstvo Božie a konať podľa toho a tak, ako som vám teraz nakázal, a vaša odmena nebude malá.141,5

Keď však v mestách Izraela, ktorých nie je veľa, vykonáte to, čo máte nakázané, vráťte sa naspäť ku Mne, aby som vás potom mohol zasvätiť do hlbších tajomstiev Kráľovstva Božieho; lebo vám má byť dané porozumieť takým tajomstvám, ktoré sú obsiahnuté v Kráľovstve Božom.141,6

Hovorí Peter: „Pane, máme ísť všetci dvanásti spoločne alebo po jednom, každý sám za seba, do toho alebo onoho mesta, a tiež do mestečiek a dedín?“ 141,7

Hovorím Ja: „To je na vás, ale lepšie je, ak pôjdete pohromade aspoň dvaja alebo traja, aby jeden druhému mohol poslúžiť ako svedok, a Môj Duch bude vo vás pôsobiť mocnejšie, keď sa niekde dvaja alebo traja zídete v Mojom mene a budete tak učiť a pôsobiť.141,8

Aby ste však rovno zostali všetci pohromade v plnom počte, to, po prvé, nie je vôbec nutné, a po druhé by bolo o to ťažšie vás v nejakom dome ubytovať a postarať sa o vás. Preto sa rozdeľte buď dvaja a dvaja, alebo traja a traja! Vyberte si ale vopred mestá, mestečká a dediny a dohodnite sa medzi sebou, kto si ktoré zoberie!141,9

Tak viete naraz pôsobiť vo viacerých mestách a získať tak veľa na čase; a o to skôr sa môžete vrátiť ku Mne. Ak budete usilovní, o sedem týždňov budete poľahky hotoví, aj skôr. Ale teraz už choďte, lebo každá hodina je cenná!“ 141,10

Hovorí Judáš Iškariotský: „Pane, slnko už skoro zapadá, deň už nepotrvá ani pol hodiny, a odtiaľto je to do všetkých miest ďaleko – do najbližšej dediny sú to dobré dve hodiny. Nebolo by rovnako dobré, keby sme na cestu vyrazili skoro ráno?“141,11

Hovorím Ja: „Nie, priateľ Môj, každá minúta zdržania je nebezpečná! Ešte dnes po západe slnka dorazíte do jedného mestečka, ktoré leží pod horou smerom na východ, kde budú potrebovať vašu pomoc; a nájdete tam dobré prijatie, ale nezostávajte tam dlhšie ako tri dni – a rovnako tak, len tak ľahko, ani na inom mieste! Dovtedy zostaňte pohromade, no v spomínanom mestečku sa rozdeľte!“141,12

Po týchto slovách sa dvanásti rýchlo vydajú na cestu a obyvatelia tejto zničenej, ale Mojou milosťou novovybudovanej dedinky, im poskytli pár sprievodcov, ktorí ich do toho mestečka zaviedli najkratšou cestou. 141,13

142 – Prvá misionárska práca vyslaných apoštolov. Obrátení herodiánski vymáhači daní ako dobrí svedkovia apoštolov.

Keď tí dvanásti po pár krátkych hodinách dorazili do spomenutého mestečka, našli pred bránami trhu kvíliace a plačúce skupinky obyvateľov, niektoré preveľmi nariekajúce, lebo tam vyčíňali herodiánski vymáhači daní, plienili domy a insolventným rodičom brali preč ich najdrahšie, najlepšie a najkrajšie deti; spútavali tieto deti spolu povrazmi ako teľatá a hádzali ich na volmi ťahané vymáhačské vozy. Keď učeníci zbadali túto ohavnosť, obrátili sa vo svojich srdciach na Mňa.142,1

A keď vo svojich srdciach zreteľne začuli slová: „Čo budete chcieť, to sa hneď aj stane!“ – keď to začuli, povedali nesmierne smutným obyvateľom tohto mestečka: „Pokoj buď s vami! Prichádza k vám Kráľovstvo Božie, a my sme, v mene Pána, jeho rozširovatelia! Poďte s nami do vášho mestečka, a my pre vás túto záležitosť s nespravodlivými a bezcitnými vymáhačmi daní vybavíme!“142,2

Hovoria obyvatelia: „Och, tam sa nedočkáte vypočutia! Lebo tí, ktorí tam vymáhajú tie najnespravodlivejšie dane, nie sú ľudia, ale len divoké krvilačné zvery, ktoré vás brutálne napadnú.“142,3

Hovorí Peter: „Drahí bratia, prijmite to, čo vám prinášame; ostatné cez nás zariadi Pán! Zlato a striebro od nás nečakajte, ale čo máme, to od nás aj dostanete. Teraz sa ale ponáhľajme do mestečka, aby deti príliš dlho netrpeli!“142,4

Keď teraz učeníci vstupujú spolu s obyvateľmi do mestečka, vidia viacero vozov naplnených všemožnými vecami, niekoľko vozov s deťmi a ešte ďalšie naložené ovcami a teľatami, a vymáhači daní už dávajú znamenie na odchod, nevšímajúc si vrieskanie a kvílenie spútaných detí.142,5

Tu Peter pristúpi k vodcovi vymáhačov daní a veľmi vážnym tónom mu hovorí: „Úbožiak! Akým právom tu páchaš takéto ohavnosti? Či nevieš, že nad tebou žije všemohúci Boh, ktorý ťa môže v okamihu zahubiť aj s tvojimi pomocníkmi? Prestaň s touto ohavnosťou a všetko vráť naspäť, inak na tomto miesto uvidíš na seba dopadnúť celú tvrdosť Božieho hnevu!“ Hovorí vodca vymáhačov daní: „Kto si, že sa so mnou opovažuješ rozprávať takýmto tónom? Či nevieš, akou mocou od Herodesa disponujem – mocou, ktorú si prenajal od rímskeho cisára? Nevieš ani to, že každého, kto mi vkročí do cesty, môžem dať bez akéhokoľvek predošlého súdu usmrtiť? Teraz ustúp! Ešte jedno slovo a pocítiš ostrie meča!“142,6

Hovorí Peter: „No, dobre teda, keďže ty – hoci tiež syn Jakobov – už nie si žiaden človek, ale divoké, krvilačné zviera, zakúsiš teraz Boží súd! Lebo ja, ktorý ti to hovorím, som vyslanec Boží, a tí, ktorí sú so mnou, sú nimi tiež! Čo si chcel urobiť mne za to, že som ťa v mene Božom zdržiaval odporných činov, to si chcel urobiť Bohu, preto nech ťa aj teraz zasiahne súd Boží! Amen!“142,7

Keď toto Peter s veľkým zápalom vyslovil, zo zeme vyšľahol oheň, pohltil vodcu a v okamihu ho strávil. Keď to zbadali jeho kumpáni, tak veľmi sa preľakli, že padli pred Petrom na zem a všetci sľubovali, že urobia všetko, čo im len prikáže, len nech ich tak príšerne netrestá!142,8

Hovorí Peter: „Tak všetko vráťte a v pokoji odíďte! Ale nech vám už nikdy nenapadne poskytovať ešte Herodesovi takéto služby; lebo pri prvom kroku týmto smerom vás postihne to, čo sa teraz pred vašimi očami stalo vášmu veliteľovi!“142,9

Po týchto slovách vymáhači daní deti hneď rozviažu a pustia ich, a rovnako učinia aj so všetkým dobytkom ako sú ovce, teľatá a všetko ostatné, čoho sa na tomto mieste zmocnili, na čo, spoločne s Herodesom, nemali žiadne právo. Lebo toto mestečko sa už pred rokom u Rimanov od Herodesa vykúpilo, rovnako ako to kvôli bezhraničnému útlaku Herodesa urobilo viacero miest. Herodes však organizoval tajné výpravy, výkupnú listinu dal poprieť a svojim vymáhačom daní udelil plnú moc cez listinu novú s tým, že sa za to cisárovi bude zodpovedať.142,10

Peter teraz vymáhačom daní vysvetlil, akej neprávosti sa na svojich bratoch dopustili, a títo začali na Herodesa nadávať a sami seba preklínať za to, že boli takí slepí a prepožičali takému tyranovi svoje ruky. 142,11

Peter ale začal kázať o Kráľovstve Božom a hľa, všetci vymáhači daní sa obrátili a nasledovali teraz – bola ich asi stovka – Petra a bol to dobrý úlovok, pretože práve títo vymáhači daní sa potom stali veľmi aktívnymi a významne prispeli k rýchlemu rozšíreniu Môjho učenia.142,12

Obyvatelia tohto mestečka si však tri dni podržali apoštolov u seba a dokonca sa nechali v Mojom mene pokrstiť. Lebo apoštoli tiež krstili vodou každého, kto požiadal o krst, v Mojom mene.142,13

Síce k tomu odo Mňa nedostali žiaden príkaz, ale vedeli, že to nie je proti Mojej vôli.142,14

Obyvatelia dali všetko, len aby učeníkov pohostili čo najlepšie, a nakoniec priniesli peniaze, lebo učeníci uzdravili ich chorých. No učeníci si nezobrali peniaze, ani nič iné, čomu sa bývali vymáhači daní veľmi čudovali a hovorili: „Viac ako vaše zázračné činy svedčí o tom, že ste pravými vyslancami Božími, vaša neslýchaná nesebeckosť, lebo ľudia tohto sveta sú plní tej najčernejšej sebeckosti.“142,15

Judáš, pravdaže, riadne vypliešťal oči, keď videl, koľko zlata mu núkajú, ale Tomáš bol stále po jeho boku, a tak sa to ziskuchtivý učeník tentokrát neodvážil prijať, čoho mu bolo potajme veľmi ľúto.142,16

Po troch dňoch sa však učeníci rozdelili po dvoch, a s každou dvojicou išlo aj desať až pätnásť obrátených vymáhačov daní a poskytli tak učeníkom dobrú službu, lebo mali veľa odvahy a nepoznali žiaden strach z ľudí. 142,17

Dvanásti teraz robili, čo som im prikázal a všade sa im dobre darilo. 142,18

Čo som však teraz robil Ja, potom ako som tých dvanástich učeníkov vyslal s danými pokynmi?142,19

143 – Viac o Jánovi Krstiteľovi a jeho vzťahu s Herodesom. Pochybnosti Jána Krstiteľa o Ježišovi ako Mesiášovi. Jánova otázka samotnému Pánovi. Pánova odpoveď.

Keď učeníci – ako to už bolo dostatočne opísané – odišli z miesta, kde som im rozdal pokyny, Ja som sa tam zdržal až do západu slnka, požehnal som týchto chudobných ľudí a ich deti; a potom som aj Ja, spolu s mnohými učeníkmi, ktorí Ma obklopovali, išiel ďalej pozdĺž Galilejského mora do miest, v ktorých sa ten alebo onen z učeníkov, ktorí so Mnou zostali, narodil a býval tam, a tam som vyučoval a kázal to isté, čo som nakázal vyučovať a kázať tým dvanástim; a všade som liečil chorých.143,1 (Matúš 11,1)

V tom čas však bol už Ján, ktorý krstil pri Jordáne, uvrhnutý Herodesom do väzenia, čo zariadili kňazi z Jeruzalema, ktorí v tomto ohľade na Herodesa silno pôsobili, lebo Jánovi nedokázali nikdy odpustiť, že ich nazýval „hadím plemenom“ a „vreteničou háveďou“. Oni sami sa však neodvážili napadnúť kazateľa na púšti, lebo dobre vedeli, že ľudia ho považujú za veľkého proroka; preto sa do toho vložili cez Herodesa, samozrejme cez peniaze a všelijaké oficiálne tlaky, a Herodes ho dal chytiť, pod zámienkou, že ide o šialenca, ktorý poburuje ľud, tlačí im do hláv všemožné myšlienky nebezpečné pre štát a celkovo ľudí mätie.143,2

Herodesovi ale v podstate pramálo záležalo na tom, čo Ján učí; išlo mu len o to, aby na tom dobre zarobil. Herodes teda Jána nejako veľmi prísne neväznil, a každému k nemu, za rozumnú cenu, umožnil prístup. Overení Krstiteľovi učeníci platili za celý týždeň len jeden statér, zatiaľ čo ostatní museli za jednodňovú návštevu zaplatiť jeden strieborniak. 143,3

Herodes Jánovi ani nezakázal, aby vo veľkej sále, z ktorej teraz urobili veľké občianske väzenie, kázal a robil rozruch, aký len chcel a mohol, lebo Herodesovi to prinášalo o to viac peňazí.143,4

Herodes sám často chodieval za Jánom a dokonca ho povzbudzoval – keď je teraz vo väzení, kde je pred kňazmi a farizejmi v bezpečí – aby robil ešte väčší rozruch ako predtým v púšti Bethabary, a menoval sa za Jánovho priateľa a ochrancu.143,5

Ján, pravda, v duchu dobre vedel, s kým má s Herodesom dočinenia, no aj tak využil túto príležitosť a ďalej kázal vo svojom väzení, a jeho učeníci mali k nemu slobodný prístup – samozrejme, za drobný poplatok, jeden statér za týždeň. Chrámoví kňazi museli zaplatiť jednu libru, ak sa chceli dostať k Jánovi, a keď sa Herodesa pýtali, prečo dovolí Jánovi vo väzení ďalej kázať, prefíkaný lišiak Herodes odpovedal: „To robím kvôli tajnej štátnickej múdrosti, aby som tak zistil všetkých prívržencov tohto človeka, takého nesmierne nebezpečného pre štát!“ Po takejto odpovedi kňazi Herodesa nadovšetko chválili a obdarovali ho množstvom zlata, striebra a drahých kameňov, lebo si sami pre seba mysleli: ,Toto je ten správny muž: toho musíme zo všetkých síl podporovať; on je povolaný, aby vyprášil celú túto prorockú zberbu.‘143,6

Ale Herodesovi, ktorý bol rodený Grék, išlo len o peniaze a na ostatnom mu ani v najmenšom nezáležalo. Mimo peňazí mali pre neho nejakú cenu len veľmi krásne konkubíny. Aby sa im zapáčil, kvôli nim vedel byť aj krutý, ak si to priali; ale inak s ním bez peňazí nikto ani nehol – za peniaze bol však schopný úplne všetkého.143,7

Z tohto verného opisu Herodesa bude už určite každému ľahko pochopiteľné, ako Ján mohol mať vo väzení pri sebe svojich učeníkov a ako mohol byť informovaný o Mojom pôsobení v Galilei, cez svojich učeníkov, ako aj cez iných ľudí, ktorí ho často navštevovali.143,8

Keď sa teda Ján vo väzení dopočul, čo učím a ako pôsobím, hneď vyslal za Mnou svojich dvoch najspoľahlivejších učeníkov (Matúš 11,2) a cez nich sa Ma opýtal: „Si naozaj Ten, ktorý mal prísť alebo máme čakať na iného?“ 143,9 (Matúš 11,3)

Tu sa niekto opýta: ,Ale ako mohol Ján, ktorý Mi najprv poskytol to najväčšie a najbrilantnejšie svedectvo, dospieť k takejto otázke?‘ Pre toho, kto je schopný premýšľať čo len piaď nad hmotu, je dôvod nanajvýš jednoduchý a dokonca nanajvýš prirodzený.143,10

Ján, v čase, keď Ma stretol, si plne uvedomoval, že som bezpochyby tým zasľúbeným Mesiášom, a myslel si, že celý židovský národ je už skoro akoby spasený čisto len Mojím príchodom, a že so všetkou mocou svetsky veľkých je naveky koniec. Keď sa však dostal do väzenia a deň čo deň sa čoraz viac presviedčal, že Mojím príchodom sa svetská moc nielenže neskončila, ale sa ešte viac znásobila, vtedy začal aj Ján o Mojej pravosti sám pre seba zľahka pochybovať.143,11

Lebo rozmýšľal takto: „Ak je tento Ježiš z Nazaretu naozaj tým Zasľúbeným, Synom živého Boha, ako ma môže teraz nechávať napospas a nevyslobodí ma z väzenia; a ako mohol vôbec dopustiť, že som sa do väzenia dostal?“ 143,12

No potom zase od tých, ktorí ho navštevovali, počul, aké neslýchané skutky činím; a tak vyslal dvoch svojich najspoľahlivejších služobníkov, ktorí Mi položili uvedenú otázku.143,13

Avšak Ja, keďže som dobre poznal dôvod, pre ktorý sa Ma Ján takto pýtal, som učeníkom odpovedal len veľmi stručne: „Choďte a povedzte Jánovi, čo vidíte a počujete (Matúš 11,4): slepí vidia, chromí chodia, malomocní sú očistení, hluchí počujú, mŕtvi vstávajú a chudobným sa zvestuje evanjelium. (Matúš 11,5) A blažený je ten, kto sa nado Mnou nepohoršuje!“ (Matúš 11,6) Vtedy tí dvaja učeníci nevedeli, čo Mi na to majú povedať.143,14

144 – Pánove poznámky o Jánovom pôsobení a osude. Ježiš a Ján ako Slnko a Mesiac. „On musí rásť a ja sa zmenšovať!“ Pánove svedectvo o Jánovi: „On je viac ako prorok, on je Eliáš!“

Až po nejakej chvíli sa Ma starší z nich opýtal, prečo musí Ján úpieť vo väzení, keď predsa pred Bohom a všetkými ľuďmi nikdy nezhrešil. 144,1

Hovorím Ja: „Keby to chcel, mohol by byť aj na slobode! Mesiac určite poskytuje v noci dobrú službu, ak však chce aj vedľa Slnka bojovať o postavenie, akoby jeho svetlo bolo cez deň po boku Slnka rovnako dôležité ako Slnko, to je Mesiac na veľkom omyle. Lebo keď je už Slnko tu, potom je svit Mesiaca na Zemi úplne postrádateľný. Rozumieš tomu?144,2

Keď Ma Ján jasnejšie spoznal, keď som za ním prišiel k Jordánu, kto mu kázal, aby Ma nenasledoval? Zostal vo svojej púšti a stále činil najprísnejšie pokánie – a predsa nezhrešil. Prečo to teda robil? – On sám sa vydal Herodesovi do rúk; nech si teda sám dohliadne, ako sa s tým lišiakom vysporiada!144,3

Povedzte mu ale tiež, že som neprišiel, aby som veľkým vzal ich pozemskú moc, ale práveže ich potvrdil na ich vladárskych stoliciach. Kto by sa však chcel so Mnou porátať, ten bude musieť podstúpiť tvrdý boj!“ 144,4

Keď tí dvaja učeníci odo Mňa prijali a vypočuli si tieto slová, už nič viac nepovedali, len sa porúčali, ihneď sa vydali na cestu späť k Jánovi do Jeruzalema a hneď mu to aj hlásili.144,5

Ján sa však bil do hrude a hovoril: „Áno, áno, je to On a má pravdu! On musí rásť a ja sa zmenšovať, a umrieť pre tento svet.“144,6

No v obci Seba, ktorá ako rybárska dedina ležala na Galilejskom mori, sa mnohí tamojší, ale aj tí, ktorí Ma na to miesto nasledovali odinakiaľ, veľmi čudovali nad Jánom Krstiteľom a hovorili: „Ako sa ten mohol dopustiť nejakého hriechu? Že ťa, ó Pane, nenasledoval, hoci Ťa spoznal, bol to azda ten hlavný hriech, za ktorý musí teraz pykať!? Pane, činíme nesprávne, keď to takto posudzujeme?“144,7

Ja som im ale povedal: „Keď Mesiac svieti cez noc v splne, všetci idú von, obdivujú jeho svetlo a tešia sa z neho; ale potom príde Slnko, a hoci Mesiac ešte svieti na nebi svojím slabým a bledým svitom, všetci sa od Mesiaca odvrátia a pasú si oči na mocných slnečných lúčoch a chvália ho v každej žiarivej kvapke rosy, lebo pod Slnkom svieti jedna kvapka vody viac než desať Mesiacov v noci.144,8

Dopúšťa sa tým však Mesiac hriechu, keď je Slnkom počas dňa zatienený, a že dokonca jediná kvapka rosy poskytne oku pozorovateľa viac svetla ako celý Mesiac?144,9

Hovorím vám všetkým: Kto má uši, nech počúva! Aj Syn človeka je Slnko a Ján je jeho Mesiacom. Mesiac síce svieti vo vašej noci ducha a vopred svedčí o Svetle, ktoré k vám teraz prišlo, a ktoré ste vo vašej temnote stále nespoznali; ak ale teraz svit Mesiaca pobledol, keď vás osvetľuje Slnko dňa, ako to môžete považovať za hriech?144,10

Veru, hovorím vám, odkedy sú ľudia na tejto Zemi, od Adama doteraz, nikdy neobývala a neoživovala telo čistejšia duša!144,11

Teraz sa ale pýtam vás všetkých, keďže nie je medzi vami nikto, kto by nebol vyšiel na púšť, kde Ján kázal a krstil – vy všetci ste počuli jeho kázne, a väčšina z vás sa nechala aj pokrstiť: Kvôli čomu ste išli do púšte, čo ste tam chceli vidieť?144,12

Chceli ste vidieť rákosie, ako sa sem a tam ohýba vo vetre? (Matúš 11,7) Alebo ste tam išli, aby ste videli človeka v mäkkom odeve? Hľa, tí, čo nosia mäkký odev, prebývajú v domoch kráľov, nie však v drsnej púšti Bethabary! (Matúš 11,8) Alebo ste tam išli, aby ste videli proroka? 144,13

Áno, hovorím vám: Ján je viac ako prorok! (Matúš 11,9) Lebo je to on, o ktorom stojí napísané: ,Hľa, posielam pred Tebou Môjho anjela, aby Ti pripravil cestu!‘ (Matúš 11,10) Už ste zistili, kým je?144,14

Veru, hovorím vám to ešte jasnejšie, ako som vám to hovoril doteraz: Zo všetkých, ktorí sa od začiatku narodili zo ženy, nepovstal nikto, kto by bol väčší ako Ján Kristiteľ; hovorím vám však aj to, že odteraz aj ten najmenší v Kráľovstve Božom bude väčší ako on.144,15 (Matúš 11,11)

Ale dobre si zapamätajte aj toto: Od dní Jána Krstiteľa doteraz a ďalej trpí Kráľovstvo Nebeské násilie, a tí, ktorí mu činia násilie, tí sa ho zmocňujú!144,16 (Matúš 11,12)

Všetci proroci, rovnako ako zákon Mojžišov, prorokovali až po Jána. (Matúš 11,13) On bol predo Mnou posledným prorokom.144,17

Ak to chcete prijať, tento Ján je Eliáš, ktorý mal v budúcnosti, teda pre Mesiášom, ešte raz prísť! (Matúš 11,14) On aj prišiel, prorokoval o Mne a pripravoval Moje cesty tak, ako ste to sami zažili. Povedzte, či už teraz viete, kto je Ján!“144,18

145 – Duch a duša Jána Krstiteľa.

Hovoria ľudia: „Pane! Ak je to tak, potom je to predsa nesprávne, že ho teraz nechávaš v žalári! Súdiac podľa skutkov, ktoré si učinil – aké mimo Boha nie sú možné žiadnemu človeku – by pre Teba bolo určite ľahké oslobodiť Krstiteľa, veď pracoval pre Teba! Pane, mal by si to urobiť a nenechávať ho vo väzení!“145,1

Hovorím Ja: „Kto prichádza osobne, ten vybaví viac, ako keď pošle posla alebo list. Jánov duch je veľký, väčší ako všetci duchovia, ktorí na tejto Zemi pôsobili v tele; ale jeho telo patrí tejto Zemi a z jeho slabosti sa tiež vyvinula slabá duša – a tak je to aj dobre!145,2

Lebo silný duch je plne schopný slabú dušu silno priťahovať, avšak telo a duša Jána sú slabé. Preto vždy namiesto seba posielal poslov, ale posol a list nikdy nedosiahnu to, čo samotná osoba, v ktorej prebýva duša a duch. 145,3

Lebo Ja nesmiem a nemôžem nikoho z Mojej vôle spojiť s Mojou silou a mocou, iba ak sám príde a vezme si ju; lebo Ja nikomu nebránim zobrať si pre seba život alebo súd, ako chce, a takisto ani Moju silu a moc k dobrému účelu. 145,4

Ale kto nepríde sám, ten nedostane nič – okrem milosti zo Svetla, pomocou ktorej nájde tu alebo na onom svete cestu ku Mne, a na tej ceste uvidí, že Ja Sám som cestou k životu a život sám.145,5

Ján sa snažil ako nikto, aby sa stal pánom nad svojím telom. Videl pred sebou spásu, ale nedokázal sa jej zmocniť. Prečo nie? Muselo to azda tak byť?145,6

Tu pred vami stojí Ten, ktorý vysloví ,musíš‘, keď to tak musí byť! Ale On vám tiež hovorí, že nad Jánom žiadne ,musíš‘ nevyriekol.145,7

Že bol povolaný, aby Mi kvôli ľuďom vydláždil cestu, to bolo určité ,musíš‘, za ktorým bola však tiež skrytá večná sloboda, ktorú však vo vašich telách nedokážete pochopiť, ale že by Ma nesmel nasledovať, keď Ma uvidel a spoznal, to nebolo žiadne ,mal by si‘ a ešte menej ,musíš‘. Tam jeho duch uposlúchol námietku duše, dostal sa tým ohľadom Mojej osoby do pochybností, a preto už druhýkrát za Mnou poslal poslov. Kto sa takto pýta, ten nemá vo veci jasno; lebo každá otázka predpokladá buď úplnú nevedomosť alebo pochybnosť o tom, čo človek vie – teda, či je to, čo vie, pravdivé. Keby v tom mal Ján úplne jasno, neposielal by za Mnou žiadnych poslov. 145,8

Je pravda, že pred ním žiaden človek neviedol taký prísny život – lebo po celé dni, keď vo svojom tele pociťoval nejakú žiadosť, nič nejedol a nepil a bol tak najväčším kajúcnikom tejto Zeme bez toho, aby zhrešil – no aj tak vám všetkým hovorím: Hriešnik, ktorý sa polepší a prichádza ku Mne so srdcom plným lásky, stojí vyššie ako Ján!145,9

Lebo ten, kto Mi povie: ,Pane, som hriešnik a nie som hoden, aby si vošiel pod moju strechu!‘, je Mi milší ako deväťdesiatdeväť spravodlivých, ktorí nepotrebujú pokánie a vo svojich srdciach velebia Boha za to, že nie sú hriešnikmi a sú preto lepší ako aj ten najmenší hriešnik. Hovorím vám: ich odmena nebude raz v Mojom Kráľovstve nijaká zvláštna!“145,10

146 – Obrátenie colníka Kisjonu. Hnev farizejov a Židov.

Ako som ukončil túto reč, prišiel ku Mne z množstva ľudí colník, ktorého srdce bolo už dlho pre Mňa zapálené, hoci si bolo vedomé mnohých hriechov. Tento predo Mnou padol na tvár a prehovoril:146,1

„Ó Pane! Tu v prachu leží pred tebou ten, ktorý je síce veľkým hriešnikom, no napriek tomu sa Ťa odvažuje nadovšetko milovať. Hľa, Pane, je už pravé poludnie; preto by som rád Teba a všetkých Tvojich učeníkov pozval k stolu, ak by som bol hoden, aby si vošiel pod strechu môjho domu! Ja a môj dom sme pre Teba príliš nečistí a hriešni, ale v mojej kuchyni sú pripravené čisté jedlá a nápoje. Ó, preukáž mne, úbohému hriešnikovi, tú milosť, aby som Ti čistými rukami smel dať sem priniesť tie jedlá!“146,2

Hovorím Ja: „Kisjona! Postav sa, pôjdem s tebou do tvojho domu a budem u teba obedovať! Tvoj dom postretla veľká spása – nie však kvôli tvojim hriechom, ale kvôli tvojej pravej láske a pokore, vďaka čomu sú ti všetky tvoje hriechy odpustené, akoby si nikdy nebol nezhrešil!“146,3

Nato sa colník Kisjona zdvihol a Ja som išiel s ním, spolu s mnohými učeníkmi, do jeho domu. Počtom viac ako sto ľudí tam našlo dobré pohostenie, a nechýbalo ani najlepšie víno.146,4

Okrem Mojich učeníkov tam však bolo zo všetkých miest Galiley a tiež Judska zhromaždených veľa ľudí, ktorí Ma odprevadili do Kisjonovho domu, a Kisjona im dal – keďže v dome už nemal miesto – doniesť von dostatok chleba a vína, keďže boli so Mnou.146,5

Samozrejme, pri takejto príležitosti nikdy nechýbali farizeji, ktorí Ma od Kafarnaumu všade nasledovali. Keď Ma títo zase videli spokojne a radostne jesť a piť, a ako som aj pri stole kajúcneho colníka – čo bolo Židmi považované za hrubý hriech – k nim priateľsky naťahoval ruku a nazýval ich Mojimi drahými priateľmi, to už bolo na farizejov a iných arci-Židov zase raz priveľa.146,6

Obzvlášť však farizejov a arci-Židov nahnevalo to, že som sa po stolovaní išiel s colníkmi, ruka v ruke, prejsť po peknej veľkej záhrade, ktorá ležala pri jazere, a k piatim, veľmi príjemným Kisjonovým dcéram, som sa správal skutočne zo srdca dobre a priateľsky, pretože boli naozaj naplnené tou najvnútornejšou láskou ku Mne. Dokonca som ich láskyplne nazýval „Mojimi drahými nevestami“, čo farizejom pripadalo byť hrozne hriešne! 146,7

Keď som až k večeru prijal pozvanie zostať tam cez noc, a nakoniec som Kisjonovi dobrovoľne povedal, že u neho pobudnem aspoň tri dni alebo možno aj viac, to bol u farizejov a arci-Židov už úplný koniec. „Takto teda,“ hovorili, „s takouto zberbou, s takýmito arci-hriešnikmi a colníkmi sa zaoberá, priateľsky s nimi je a pije, doslova sa spíja, a potom sa tu pekne premáva s najhriešnejšími dcérami toho arci-hriešnika, pekne sa k nim správa a nakoniec týmto arci-štetkám sladkými a nežnými slovami káže evanjelium Božie, namiesto toho, aby nám prikázal zmocniť sa ich a upáliť tieto beštie! To by bol teda pekný Mesiáš! Teraz, keď sa ho zmocnilo tých päť zmyselných neviestok, tu zostane Boh vie ako dlho!146,8

Poďme preč! Načo s ním budeme ďalej zostávať? Teraz už dobre vieme, ako to s ním je. Už sme s ním dosť dlhý čas a videl ho už niekto z nás modliť sa? Kto ho videl postiť sa? Šabat nedodržiava, najväčší arci-kacíri a pohania, Gréci a Rimania, colníci, arci-hriešnici a zmyselné, povoľné neviestky sú jeho priateľmi a jeho radosťou, a potom dobré jedlo a veľa pohárov toho najlepšieho vína!146,9

Jedným slovom, on nie je nič iné ako: po prvé, mazaný mág z Pytagorovej školy, ktorý vie, ako zapôsobiť! K tomu je dobrým rečníkom, čo mág aj musí byť, aby mohol svoje umenie ľahšie sprístupniť človeku. Neberie síce za to žiadne peniaze, ale je to niečo chvályhodné? Ó, to robia prvý rok všetci mágovia, aby tým dosiahli väčšiu slávu; keď ju už ale dosiahnu, potom už ani králi nemajú dosť pokladov, aby dokázali uspokojiť takýchto umelcov! 146,10

K čomu by ale tento potreboval peniaze? Jedla a pitia dostane zadarmo, koľko len chce – a iné nepotrebuje! K tomu je, po druhé, žráč, pijan a kamarát hriešnikov, a tak žije život podľa svojho gusta. A po tretie, nepotrebuje žiadneho Boha alebo Jeho zákony, lebo sa mu zdá, že je samotný Boh alebo prinajmenšom jeho syn, ktorého, s nám známou Máriou z Nazaretu, mal splodiť náš Boh Abraháma, Izáka a Jakoba. Kto z nás by bol taký hlúpy, aby na prvý pohľad neprekukol takýto novopečený, čisto pohanský kúzelnícky kúsok?!146,11

Stručne, teraz už vieme dosť a je najvyšší čas, aby sme sa od neho vzdialili, lebo nám ešte niečo vyvedie, a potom prepadneme diablovi, bez možnosti k záchrane! – Veď sa len pozrite, ako sa len pekne točí okolo tých piatich dcér toho odporného colníka, a ako ho tieto doslova zbožňujú! Stavím tisíc libier proti jednému statéru, že tento prorok a spasiteľ sa – ak zajtra príde do Jeruzalema – dôverne zoznámi a uzavrie sladké priateľstvo s kráľovnou všetkých neviestok, svetoznámou Máriou z Magdaly – a možno aj s Máriou a Martou z Betánie, ktoré vraj po Márii z Magdaly dostávajú od veľkých z Jeruzalema najviac návštev!“146,12

Iný, ktorý má trochu lepšie oči, hovorí prvému rečníkovi, ktorý je farizej: „Nemáš síce úplne nepravdu, keď však pomyslíš na takmer podobnú scénu v dome colníka Matúša, tam sme tiež takto súdili, no potom sme boli jeho múdrosťou natoľko porazení, že z tisíc bodov sme mu nevedeli oponovať ani v jednom! Čo ak sa do nás zase pustí?! Preberieš za nás všetkých zodpovednosť?“146,13

Hovorí prvý: „Čo vieš ty, to viem aj ja, lebo som to zažil rovnako ako ty. Určite si nájde kopec spôsobov, ako sa z toho vykrútiť – preto je rečník a hlavný mág. Tu nám však musí poradiť náš rozum, a ten nám teraz dobre radí a hovorí: ,Choďte odtiaľto, inak úplne prepadnete diablovi!‘ A túto radu rozumu hádam aj využijeme!? Alebo naozaj chceme prepadnúť diablovi? Nie, pre Boha! To nech je nám naveky cudzie, lebo náš otec je Abrahám, jeho otec je Boh, a tak sa nenechajme obalamutiť týmto mágom tak ako pohania!“ 146,14

Druhý opäť hovorí: „Ale jeho učenie je čisté a úplne vyhovuje prirodzenosti ľudí, a nikde nevidno nič diabolské! Nesúhlasím úplne s tvojím názorom, keďže sám Mojžiš učil v podstate to isté, čo tento Nazareťan. 146,15

Milovať Boha nadovšetko a blížneho brata ako seba samého, zlo neoplácať zlom, ale činiť nepriateľom dobro a žehnať tým, ktorí nás preklínajú, byť pritom pokorní a plní miernosti – z toho veru nevykúka nič diabolské!“ 146,16

Hovorí prvý: „Tebe určite nie, lebo ty už si diablov! Či nevieš, že diabol je práve vtedy najnebezpečnejší, keď sa objavuje vo svetelnom rúchu anjela?!“146,17

Hovorí druhý: „Ak takéto povedačky starých žien považuješ za vodítko svojho života, potom je s tebou škoda strácať slová! Kde je ten vôl a somár, ktorý by niekedy videl Satana v rúchu Božieho anjela a rozprával sa s ním? Veru, v tomto tomu mužovi krivdíš, aj so všetkými svojimi pritakávačmi!146,18

Nevieme o ňom nič zlého, zato však veľa dobrého a neslýchane zázračného. Prečo by sme ho teda mali hneď odsúdiť, keď vidíme, že aj s hriešnikmi vychádza tak ako so spravodlivými, má s nimi veľkú trpezlivosť a berie na nich veľké, láskyplné ohľady?“146,19

147 – Odchod, blúdenie a návrat Židov. Ich nočný pobyt u Kisjonu. Ich hnev a vyhrážanie sa Pánovi.

Po týchto slovách druhého sa arci-farizeji a arci-Židia odlúčia od neho a jeho umiernenejších prívržencov a vydajú sa už dosť neskoro večer na cestu do Kafarnaumu, a to po zemi, lebo more bolo silno zvlnené, a oni nedôverovali lodníkom, hoci títo ich uisťovali, že je bezpečné sa plaviť. 147,1

Avšak celá karavána, okolo stopäťdesiat ľudí a nepoznajúca správnu cestu, sa veľmi ďaleko nedostala – konkrétne na miesto, kde do mora prečnievala neprekonateľná vysoká skala a spôsobovala nadmieru silný príboj. Nad skalou sa však dvíhalo rovnako vysoké a strmé pohorie, cez ktoré z tohto miesta nad morom neviedla žiadna cesta, a tak karaváne nezostávalo nič iné ako nastúpiť na dosť zdĺhavú niekoľkohodinovú cestu naspäť, a vrátili sa až o polnoci za úplnej tmy, počas silnej búrky a dažďa, hromov a bleskov, naspäť na Kisjonovu usadlosť, kde hľadali ochranu a prístrešok, lebo celá karavána bola na kožu premočená a unavená skoro na odpadnutie. A colník a jeho ľudia unavených dobre prijali, poskytli im suchý prístrešok, čo premočeným ľuďom padlo veľmi dobre.147,2

Na druhý deň, už dosť neskoro, vyšli premočení a stále trochu unavení zo svojho útočiska a sušili si svoje oblečenie na slnečných lúčoch. 147,3

Bol však šabat a Kisjona a jeho ľudia pracovali a dohliadali na svoj úrad tak, ako v hociktorý iný deň; a keďže bolo poludnie, prestreli sa stoly a objednali sa všelijaké dobre pripravené jedlá.147,4

Kisjona na obed pozval aj tých premočených a unavených, no oni pozvanie nielenže neprijali, ale ešte začali šomrať a tvrdo preklínať takýchto znesväcovateľov a narušiteľov šabatu; lebo pravý Žid sa nemal pred západom slnka ničoho dotknúť, ani nič jesť – bolo mu povolené sa len trikrát napiť. 147,5

Keďže sa pozvaní Kisjonovi takto odmenili za jeho priateľstvo, obrátil sa (Kisjona) na Mňa a opýtal sa: „Pane! Čo s takýmito hlupákmi? Ja im chcem dobre a oni ma za to preklínajú! Povedz mi predsa len, či Boh počúva aj kliatby takýchto hlupákov – ku škode nimi prekliatych!“147,6

Hovorím Ja: „Ó áno, ale nie ku škode nimi prekliatych, ale len k najvyššej škode toho, kto preklínal. Kto má uši na počúvanie, nech počúva! (Matúš 11,15) Lebo vám chcem povedať, ako podľa pravdy s týmito stojí vec: Myslíte si, že dodržiavajú šabat, lebo to prikázal Mojžiš? Alebo si myslíte, že preto sa postia?147,7

Hovorím vám: Mojžiš a všetci proroci nie sú v ich srdciach hodní ani tri statéry – robia to len preto, aby pred ľuďmi, ktorí im dávajú desiatok a dobré peniaze, vyzerali ako nasledovníci hodní Árona!147,8

Ku komu mám prirovnať toto úbohé pokolenie? Či sa nepodobá deťom, ktoré sedia na trhu a volajú (Matúš 11,16) a kričia na svojich druhov: ,Pískali sme vám a vy ste nechceli tancovať, nariekali sme, a vy ste nechceli plakať!‘ (Matúš 11,17) Tým ale nemyslím, že by títo farizeji a arci-Židia, ako tu pred nami stoja, boli týmito deťmi, ale tých, ktorí stoja na našej strane; lebo títo včera chceli vo svojich srdciach týchto hlupákov a úplných popieračov Boha udržať tu, ale tí hlupáci vysmiali ich, aj Mňa; a lodníci ich chceli, keďže bol dobrý vietor, previezť cez more do Kafarnaumu, no títo hlupáci lodníkom nedôverovali; a išli, no hrozná búrka ich dohnala naspäť. Teraz ste ich pozvali na obed a oni vás preklínajú! 147,9

Vám, milé deti, ktoré tu predo Mnou sedíte na pravom trhu života, vám hovorím: Už pre týchto hlupákov nepískajte, lebo sú chromí v duchu, a preto nemôžu tancovať. Zanechajte tiež nárekov, lebo ich duše sú kamene, ktoré nemajú žiadnu vlhkosť!147,10

Ján, o ktorom sa včera toľko rozprávalo, a ktorému som poskytol spravodlivé svedectvo, prišiel a viedol taký prísny život, že jedol len kobylky a med divých včiel, ktorý namáhavo získaval z dier v zemi; skoro nič nejedol a nepil, a títo a iní im podobní mu do očí povedali, že má diabla (Matúš 11,18), ktorí ho cez noc kŕmi a stará sa o neho!147,11

Ján, ako nikto pred ním, pískal a nariekal viac ako dosť, a vidíte – títo a mnohí im podobní nechceli ani tancovať, ani plakať!147,12

Teraz vo Mne prišiel na svet dávno zasľúbený Syn človeka – tento je a pije, a čo hovoria teraz? Sami ste to včera počuli, ako Ma posudzovali a vykrikovali: ,Pozrite sa, aký je tento človek žráč a pijan vína, a navyše kamarát colníkov a hriešnikov!‘147,13

Ja vám však hovorím: Taká múdrosť musí byť osvedčená ich deťmi! (Matúš 11,19) To znamená, že vaše vlastné deti vás označia za hlupákov, a tak je vo vašich deťoch takáto múdrosť, ktorú ste nám naservírovali, osvedčená; ale Moja tiež, lebo jej deti ju poznávajú a prijímajú, a tak je tým dostatočne osvedčený každý druh múdrosti – pravá, aj falošná.“ 147,14

Tu sa farizeji a arci-Židia zdvihli a povedali Mi: „Dávaj si pozor – ešte stále si Žid! Máme zákon a právo ťa ako arci-kacíra zruinovať; lebo ty chceš zničiť Mojžiša a podrývať prorokov. Beda ti, ak sa nebudeš chcieť vzdať takýchto chúťok! Od cisára máme vážny prísľub, že v prípade núdze môžeme využiť rímsky súd a každý guvernér nám musí vyhovieť.147,15

148 – Odsudzujúca reč Pána nad Chorazin, Betsaidou a Kafarnaumom. Náhľad na budúci súd.

Po takejto vyhrážke ku Mne pristúpili Moji učeníci a povedali: „Pane! Ako môžeš toto počúvať? Nemáš snáď dosť moci, aby si zničil takúto háveď? Sycharijci boli niekoľkokrát zahnaní, keď sa chceli stavať proti Tebe a pritom v Sychar si toho neurobil toľko ako v Kafarnaume!“148,1

Hovorím Ja: „Určite by som mal k tomu moci viac ako dosť. Pán života tu však nepotrebuje vynášať súdy, lebo po tomto živote nasleduje ďalší život, ktorý nemá konca – či dobrý alebo zlý, dĺžka je rovnaká. A pre tento večný čas vyslovujem teraz vopred spravodlivý rozsudok a odsudzujem všetky mestá, v ktorých som vykonal toľko dobrého, a teraz som za to dostal takú odmenu, ako ste to práve počuli!148,2

Po všetkých Mojich kázňach sa nepolepšili (Matúš 11,20) a nad všetkými Mojimi skutkami zostali vo svojich srdciach mĺkvi. Preto beda ti, Chorazin; beda ti, Betsaida! Veď keby sa v Týre a Sidóne boli stali mocné činy, aké sa stali u vás, vo svojom čase by sa boli kajali vo vrecovine a v popole! 148,3 (Matúš 11,21)

No hovorím vám: Pre Týr a Sidón to na súdny deň na onom svete bude znesiteľnejšie ako pre tieto!148,4 (Matúš 11,22)

A ty, pyšný Kafarnaum, čo by si sa vyvyšoval až do neba, budeš zvrhnutý do pekla! Veď keby sa v Sodome boli stali takéto mocné činy, aké sa stali tebe, toto mesto by stálo do dnešného dňa!148,5 (Matúš 11,23)

No ešte raz vám hovorím: Jedného dňa to na súdny deň na onom svete bude pre krajinu Sodomy ľahšie ako pre teba (Matúš 11,24), ty pyšné, tvrdé a nadovšetko nevďačné mesto! Preto som vyliečil tisíce tvojich chorých a prebudil tvojich mŕtvych, aby si Ma teraz preklínalo?! Tisícnásobná beda ti na súdny deň na onom svete! Tam zistíš, kto to bol, koho si preklialo!“ 148,6

Po takejto Mojej odsudzujúcej reči prijali mnohí víziu a uvideli, ako na súdny deň dopadnú tieto Mnou prekliate mestá; videli Moju postavu v oblakoch a videli z Mojich úst vyjsť kliatbu a ako dopadla na prekliate mestá!148,7 –

Keď zase skončila táto vízia, ktorú prijali zväčša jednoduchí ľudia – to jest prostí ľudia, ktorí Ma milovali – padli títo predo Mnou na zem, a velebili a chválili Ma.148,8

Ja som však nad nich pozdvihol svoje ruky, požehnal ich a povedal: „Ja Ťa ako človek tiež teraz velebím, Otec a Pán nebies a Zeme, že si toto ukryl pred múdrymi a chytrými sveta, ale zjavil si to prostým! (Matúš 11,25) Áno, svätý Otec, tak sa to páči Tebe, aj Mne! (Matúš 11,26) Lebo to, čo robíš Ty, robím aj Ja; lebo my sme od večnosti Jedno! Ja som nikdy nebol iný ako Ty, svätý Otec, a čo je Tvoje, to je od večnosti aj Moje!“148,9

Po týchto posledných slovách zasiahla všetkých veľká bázeň. Lebo už teraz bolo medzi učeníkmi, ktorí Ma stále nasledovali, dosť tých, ktorí už o Mojej božskosti nemali žiadne pochybnosti; a práve títo cítili najväčšiu bázeň.148,10

149 – Natanaelove grécke evanjelium. O súdnom dni. „Beda protivníkom Môjho poriadku!“ „Nikto nepozná Otca – okrem Syna. Kto nie je pritiahnutý Otcom, ten nepríde k Synovi. Otec je Synova Láska.

Natanael, ktorý medzi tými, ktorí zostali, fungoval takpovediac ako vodca, lebo aj on, sám pre seba, a bez toho, že by bol k tomu Mnou zvlášť povolaný, zapisoval evanjelium v gréckom jazyku – ktorý dobre ovládal – a to omnoho obsiahlejšie ako všetci ostatní, ktorí sa tým zaoberali, prišiel ku Mne, hlboko otrasený, a povedal: „Pane! Ty Všemocný! Aj ja som prijal víziu a videl som tie najpríšernejšie veci, až mi od strachu pero vypovedalo službu! Prosím Ťa v celej plnosti mojej lásky k Tebe, Ty večne svätý, povedz mi predsa, či sa to raz na onom svete naozaj udeje všetko tak, ako sme to ja a mnohí iní teraz uvideli.“149,1

Hovorím Ja: „Buď bez strachu, lebo ty sa nemáš čoho obávať! Kto žije a jedná tak ako ty, ten bude prebudený – či už na onom svete alebo tiež už na tomto svete – k večnému životu; a každého súdny deň nastane, keď bude Mnou prebudený k večnému životu, či už to bude tu alebo na onom svete. 149,2

Nech sa však každý usiluje, aby mohol byť prebudený už tu; lebo kto bude prebudený už tu, v tele, ten smrť tela ani neuvidí, ani nepocíti, ani neokúsi, a jeho duša nebude zvieraná úzkosťou.149,3

Ale beda týmto a všetkým neskorším odporcom Môjho učenia! Veru, títo potom tisícnásobne pocítia, kto bol Ten, ktorému oponovali a ktorého, spolu s jeho vernými, obťažkali a zasypali všetkými kliatbami!149,4

Môžem to vysloviť a učiniť, lebo ti hovorím: Od Otca sú Mi dané všetky veci! Ale nikto nepozná Syna, ktorým som Ja, jedine Otec; a práve tak ani nikto nepozná Otca, ako jedine Syn, a po Ňom každý, ktorému ho Syn odhalí!“ 149,5 (Matúš 11,27)

Hovorí Natanael: „Potom Ťa ani my, ako Tvoji najvernejší služobníci, ešte zďaleka nepoznáme, hoci si nám už veľa o Sebe zjavil a ukázal nám, kto si?!“149,6

Hovorím Ja: „Vy Ma síce poznáte do tej miery, do akej som sa vám odhalil a ukázal, ale veľa vám ešte chýba. Až keď spoznáte Otca, potom tiež plne spoznáte Mňa, a to nastane, keď z tejto Zeme opäť odídem do Mojich nebies. Odtiaľ vás Otec pritiahne ku Mne tak, ako vás teraz Ja priťahujem k Otcovi. Ale koho Otec nepritiahne, ten nepríde ani ku Mne, Synovi. Veru, hovorím ti: V tom čase sa bude musieť každý od samotného Boha naučiť, kto je to Syn. A kto sa to nenaučí od Boha, ten k Synovi nepríde a nebude v Ňom mať večný život.149,7

Avšak Syn nie je tvrdší ako Otec; lebo to, čo činí Otcova láska, to isté činí aj Synova láska, a tak ako je Otcovou láskou Syn, tak je aj Synovou láskou Otec.149,8

Avšak Syn prehovára k vám, ako aj ku všetkým ľuďom: Poďte ku Mne všetci, ktorí ste unavení a obťažkaní, Ja vás občerstvím!149,9 (Matúš 11,28)

Vezmite na seba Moje jarmo, naučte sa ho odo Mňa nosiť a konajte pritom ako Ja – lebo som mierny a v srdci pokorný – tak budete mať pokoj a všetok strach od vás odstúpi!149,10 (Matúš 11,29)

No Moje jarmo je mäkké a ľahké je bremeno, ktoré vám dávam niesť, lebo Ja viem, čoho ste schopní.“149,11 (Matúš 11,30)

150 – Pán patrične osvetlí zákernosť farizejov. Úzkosť ich vyženie na more, búrka naspäť na zem, takže v Kafarnaume potom mlčia.

Tieto slová učeníkov upokojili, a farizeji a všetci tí arci-Židia sa začali pýtať, čo to bolo, čo videli, a ako to mohlo vyvolať taký zjavný strach. 150,1

Tí, ktorých sa pýtali, však celkom jednohlasne opísali to, čo videli. Tu začali byť farizeji zarazení a medzi sebou sa pýtali: „Ako to? Ako je možné, že tu všetci v jednom okamihu prijali rovnakú víziu? Ako dokáže mág vyvolať zjavenie len u niektorých a u iných zase nie? Prečo niečo videli len jeho prívrženci, a my nič? Ak my, hoci sme najpevnejší mojžišovci, sme prekliati ním, ktorý chce predsa tiež byť Židom – keď sa už teda bavíme o opísanej vízii?! – potom by z jeho strany bolo nanajvýš radno, aby to zjavenie ukázal nám, aby sme tak dostali strach a stali sa jeho učeníkmi. On je ale bystrý a žiadne takéto predstavenie pred nami nerobí, lebo sa bojí, že by sme ho hneď nachytali a pomenovali pravým menom, čím by sa mnohým jeho prívržencom otvorili oči a títo by potom zbadali, čo je ich vychvaľovaný majster zač. Proti tomuto čoraz nebezpečnejšiemu človeku musíme nasadiť ostrejšie prostriedky, inak nám čoskoro prerastie cez hlavu, prídu Rimania a všetkých do jedného nás tu nepekne zlikvidujú!“ 150,2

Ja im úplne nahlas poviem: „K tomu ste zrelí už dávno, a stačilo by len jedno Moje slovo veliteľovi a od zajtra do pozajtra by vás tisícky viseli na pranieroch! Myslíte si, že vaše v tajnosti udržiavané machinácie proti cisárovi Tibériovi sú Mi neznáme? Veru nie! Poznám deň, hodinu a dohodnuté znamenie, aké má byť pre celé Judsko, pre Galileu a pre Jeruzalem vo vnútri jeho múrov! Ale hovorím vám, že s tým úžasne zle pochodíte a guvernér Pontius Pilatus, ktorý vládne ostrým mečom, vám potom pred múrmi mesta Jeruzalem nadelí odmenu za vašu krásnu námahu, a Herodes bude mať dosť čo robiť, aby sa u guvernéra opäť dostal do priazne.150,3

Len siahnite vo svojej nesmiernej slepote a zlobe po ostrejších prostriedkoch proti Mne a Mojim učeníkom, a Ja potom tiež budem vedieť, čo proti vám časom podniknúť!150,4

Ján vás nazval ,hadím plemenom‘ a ,vreteničou háveďou‘! Ja som vás takto nikdy nenazval, ale teraz vás tak nazývam tiež a vyzývam vás, aby ste odtiaľto odišli, inak nechám z lesov prísť medvede a urobiť vám to, čo sa za čias proroka Elizea udialo drzým chlapcom, ktorí sa tomuto prorokovi posmievali! Lebo voči vám zmizla z Môjho srdca každá kvapka zľutovania. 150,5

Keby ste Ma preklínali tak ako vždy, to by som vám odpustil. Vy ste však povstali a bojovali proti Môjmu Duchu, ktorý sa volá Láska a je od večnosti Mojím Otcom, a tento hriech vám nebude odpustený ani tu, a ešte menej na onom svete! A preto odtiaľto odíďte, aby som bez ďalšieho vyrušovania mohol pár dní pobudnúť u Môjho priateľa Kisjonu!“150,6

Povie jeden farizej: „My ťa nesmieme spustiť z očí, keďže sme boli touto úlohou poverení naším predstaveným!“150,7

Hovorím Ja: „Áno, pridelili vás ku Mne ako vlkov k stádu oviec. Ak ale budete trvať na svojom predsavzatí, nechám z hôr hneď zísť medvede a ustanovím ich ako vašich dozorcov a vychovávateľov!“150,8

V tom okamihu sa z blízkych hôr ozve silný rev mnohých medveďov. Keď to farizeji a arci-Židia začujú, rýchlo sa uchýlia k moru, tam rezko nasadajú do rybárskych lodí a odrazia sa od brehu. Ale silný protivietor ich ženie naspäť na breh, na ktorom je vidieť zopár medveďov. Dve hodiny bojujú s vetrom, ktorý ich tvrdohlavo ženie naspäť k pobrežiu hneď, ako sa pri stíšení vetra vzdialia na pár siah od brehu. Po dvoch hodinách zúfalého boja s vetrom a morom prichádza konečne väčšia loď, naberie zúfalých a takmer na smrť unavených na palubu, a odíde s nimi do tej najväčšej búrky, ktorá hrozí, že loď v každom okamihu pohltí. Takto sú sužovaní celý deň a celú noc, a pobrežie v blízkosti Kafarnaumu dosiahnu až okolo obeda nasledujúceho dňa.150,9

Tam sa ich predstavení horlivo vypytujú, čo všetko videli, počuli a zažili, ale oni onemejú a neodvážia sa hovoriť, lebo predo Mnou získali značný rešpekt a pre túto chvíľu sa proti Mne neodvážia nič podniknúť. 150,10

151 – Výstup na horu. Prvé prenocovanie na Kisjonovej hore.

Predstavení v Kafarnaume však povolali iných a poslali ich za Mnou. No aj títo museli veľa bojovať s búrkou, lebo bol už čas jesene, vlastne predjesene, čo tam znamenalo psí čas, keď v Galilei boli stále búrky a o to viac na mori tohto kraja. A na miesto, na ktorom som sa zdržiaval, prišli až na piaty deň a chceli sa so Mnou rozprávať. Ja som im to ale nedovolil, lebo som vedel, čo chcú, ale dal som im najavo, že tu pobudnem ešte dlhšie a budem odtiaľ navštevovať susediace miesta – a že by sa mali správať potichu, ak nechcú, aby sa im zle povodilo!151,1

Bolo práve po šabate, čo je dnešná nedeľa, a k tomu mimoriadne jasný a pekný deň, a Kisjona za Mnou prišiel a navrhol Mne, aj všetkým prítomným, aby sme vystúpili na blízku, veľmi vysokú horu.151,2

Bola to hora, ktorá zatiaľ nemala názov. V tom čase bol zemepis ešte v plienkach, a tak väčšina hôr, údolí, planín, jazier, potokov a menších tokov nemala žiadne všeobecne platné vlastné názvy, ale len také, aké im dali ľudia žijúci v ich blízkosti; najhoršie to však bolo s názvami hôr. 151,3

Hory, ktoré nestáli samostatne, ako Tabor, Libanon, Ararat a Sinai, ale patrili k nejakému veľkému a doširoka sa tiahnúcemu pohoriu, zvyčajne nemali žiadne vlastné názvy, mimo lokálnych a dočasných, a nezriedka boli pomenované podľa nejakého bohatého vlastníka hory, ktorý si tam držal svoje stáda. Keď časom prišiel iný vlastník, dostala aj hora iné meno, a tak to bolo aj s touto horou, ktorá – keďže bola majetkom colníka a patrila vlastne už ku Grécku (to znamená politicky, ako rímska provincia) – bola pomenovaná podľa jej vlastníka.151,4

Toto miesto, ležiace na hranici medzi Galileou a Gréckom, bolo teda hlavným mýtnym bodom, pretože tade z Galiley do Grécka viedol celkom dobre udržiavaný chodník, ktorí využívali tisícky rôznych obchodníkov na ťavách, ťažných koňoch a osloch, a prevážali tade všelijaký tovar.151,5

Keď sa novopríchodzí farizeji dopočuli, že chceme vystúpiť na vysokú horu, prosili Kisjonu, či by sa smeli pripojiť k spoločnosti. Kisjona povedal: „Ak chcete alebo dokážete byť dobrej vôle, potom táto hora, ktorá je odtiaľto do Grécka na dvadsať hodín dlhá a päť hodín široká a je plne mojím majetkom, je dostatočne priestranná, aby pojala aj vás. Ale ako pre zlovoľných špiónov kléru v Kafarnaume a Jeruzaleme by som ako Grék a teraz najhorlivejší prívrženec svätého a – podľa môjho názoru – jediného pravdivého učenia tohto najbožskejšieho majstra majstrov nemohol mať pre vás žiadne využitie, a musel by som využiť všetky prostriedky, ktoré mám k dispozícii, aby som sa vyhol vašej spoločnosti! Opýtajte sa svojho srdca! Ak je čisté, máte voľný priechod; ak je nečisté, môžete sa odtiaľto rovno vrátiť tam, odkiaľ ste prišli!“151,6

Hovoria farizeji: „My sme čistí a v našich srdciach niet falše. Sme ctitelia Mojžiša, a sme Židia rovnako, ako je Židom Ježiš; a Mojžišov zákon nikdy nemôže zničiť. Zo všetkých strán však prichádza mocné volanie o jeho činoch a učení, a preto veľmi musíme dbať na to, či jeho učenie a skutky nepodkopávajú Mojžiša. Ak Mojžiša a prorokov potvrdzujú, potom ich aj my prijmeme; ak však činia opak, potom sa rozumie samo sebou, že my musíme byť proti tomu!“151,7

Hovorí colník: „Tak, ako ste teraz prehovorili vy, tak hovorievali prorokom aj všetci vaši predkovia, a potom ich ukameňovali ako popieračov Boha; a je mi známych len veľmi málo takých, ktorí ukameňovaní neboli. A predsa pri každej príležitosti vyťahujete prorokov a vychvaľujete sa nimi! Vaši predkovia ale boli presne takí, ako ste vy, a vy všetci nie ste ani o chlp lepší, ako boli vaši predkovia, ktorí prorokov kameňovali. Preto vám ani ja pri tomto prorokovi všetkých prorokov nedôverujem.151,8

Vy sa síce nazývate vyznávačmi Mojžiša, ale vo svojich skutkoch ste od Mojžiša vzdialenejší ako táto Zem od nebies! Preskúmajte samých seba, či ste hodní vystúpiť s nami na moju horu!“151,9

Poviem Ja Kisjonovi: „Nechaj ich ísť s nami! Keď toho na nich bude priveľa, istotne sa vrátia, lebo žiaden z nich doteraz nevystúpil na žiadnu horu! Najčistejší vzduch tejto hory možno v niečom prečistí ich srdcia.“ 151,10

S tým bol Kisjona spokojný, a tak sme, všemožne vybavení, nastúpili na cestu nahor.151,11

Nechýbalo ani päť dcér, ktoré boli okolo Mňa ako kuriatka; vypytovali sa Ma na rôzne veci o prastvorení a o vzniku takýchto hôr, a Ja som im všetko vysvetlil podľa stupňa ich porozumenia. Aj mnohí učeníci a množstvo ľudí, ktorí nás doprevádzali, načúvali, kde len mohli, Mojim vysvetleniam a veľmi si ich užívali.151,12

Avšak Natanael, ktorý bol najviac predchnutý Mojou božskosťou, prehovoril z času na čas k hore: „Ó, hora! Cítiš, kto to je, kto teraz na teba kladie svoje nohy?“ A zakaždým, keď Natanael položil hore takúto veľkú otázku, hora sa zatriasla tak, že si to všetci všimli.151,13

Farizeji však z toho dostali veľký strach a začali ľuďom dohovárať, aby sa už neodvažovali kráčať ďalej. Mohla to byť dávna posvätná hora, na ktorú nesmel vystúpiť nikto nehodný, inak sa hora začne otriasať a zúriť, a kvôli jednému nehodnému zahubí všetkých!151,14

Ľudia im však povedali: „Tak potom sa vy sami obráťte, lebo kvôli nám sa hora, na ktorú sme už veľakrát vystúpili, ešte nikdy netriasla!“ 151,15

Tu farizeji začali kvôli ľuďom šomrať. A hora sa pri hundraní farizejov zase otriasala, a títo sa preto rýchlo obrátili a bežali, čo im nohy stačili, z hory naspäť na rovinu, a týmto spôsobom sme sa naraz zbavili týchto obtiažnych spoločníkov.151,16

Potom sme v tichosti ďalej pokračovali v ceste a k večeru sme dosiahli Kisjonove rozsiahle alpské hospodárstva, kde sme aj prenocovali. Až na druhý deň sme sa – kvôli únave žien – vydali na výstup na najvyšší vrchol tejto hory, z ktorej bol nezvyčajne krásny a široký výhľad na celé Judsko, Samáriu, Galileu a veľkú časť Grécka.151,17

152 – Príchod na vrchol hory, na druhý deň. Úžasné zážitky. Rozhovory s duchmi a dušami zosnulých. Oblasti onoho sveta. Satanove obmedzenie na druhom svete. O nahliadaní ducha. Kisjonove želanie vidieť aj anjelov.

Na tomto vrchole sme strávili jeden deň a jednu noc, a zažili tam veľa úžasného a zázračného.152,1

Pre Mňa tu, prirodzene, nič zázračné nebolo, keďže vo Mne samotnom spočíva a musí spočívať Prazáklad všetkých nespočetných javov a udalostí, ale pre všetkých, ktorí tam boli so Mnou, tam bolo úžasných a zázračných vecí až nadmieru.152,2

Po prvé, nesmierne úchvatný šíry výhľad, ktorý po celý deň zamestnával všetky oči. No po druhé som po západe slnka dovolil, aby sa otvoril vnútorný zrak ľudí a oni tak mohli nahliadať do veľkého duchovného sveta. 152,3

Ako sa všetci veľmi divili, keď nad Zemou uvideli veľký svet plný bytostí, ktoré tam žili a pôsobili, a k tomu šírošíre kraje a nivy sčasti prenádherného druhu, no smerom na sever sčasti aj veľmi pusté a smutne pôsobiace.152,4

Ja som však v tichosti prikázal všetkým duchom, aby o Mne mlčali. 152,5

Veľa učeníkov sa však s duchmi rozprávalo o živote po smrti tela, a duchovia im poskytli rukolapné dôkazy o tom, že po smrti tela existuje ďalší, dokonalejší život, a akého je druhu.152,6

Kisjona tiež povie: „Teraz sa naplnili všetky moje želania. Pri všetkom, čo mám, a pri tejto hore, ktorá je v mojom pozemskom vlastníctve, by som dal polovicu svojho majetku, keby som tu teraz mohol mať niekoľkých popredných saducejov a esejcov, ktorí nepripúšťajú žiaden život po smrti tela! Ako krásne by tu títo mudrci svojimi nosmi doslova narazili do duchovného sveta! Ja sám som bol kedysi dosť uchvátený ich doktrínami, postupne som sa ich však vzdal, keď ma, našťastie, zjavenie môjho zosnulého otca – hoci veľmi desivé – poučilo o niečom lepšom.152,7

Je to úžasné! Človek môže s týmito bytosťami jednať a rozprávať sa ako so seberovnými! Čo ma ale predsa len trochu udivuje, je to, že tu medzi mnohými a mnohými duchmi, z ktorých niektorých dokonca dosť dobre poznám aj osobne, nie je možné vidieť žiadneho patriarchu, žiadneho proroka, ani žiadneho kráľa!“152,8

Hovorím Ja: „Môj najdrahší priateľ a brat, tí žijú v duchovnom svete rovnako dobre ako títo; aby im však miliónmi a miliónmi duchov nebola preukazovaná nejaká božská úcta, sú držaní na jednom veľmi zvláštnom mieste, ktoré sa nazýva predpeklím, úplne oddelene od všetkých ostatných duchov, a to v plnom očakávaní, že ich teraz, v tejto dobe, oslobodím a uvediem ich do nebies prapríbytku Mojich anjelov – k čomu aj čoskoro dôjde. 152,9

Títo duchovia patriarchov, prorokov a pravých kráľov však súčasne vytvárajú štít medzi samotným peklom a týmto svetom duchov, aby ich tak peklo nemohlo zatemniť, zamoriť a zviesť.152,10

Satanovi je síce povolené vchádzať do prirodzeného sveta a z času na čas tam robiť neplechu, ale do tohto sveta duchov majú diabli naveky prístup zakázaný. Lebo tam, kde už raz započal vlastný život, smrť zostáva naveky vzdialená. Satan, diabol a peklo sú však súdom, a tým samotnou čírou smrťou, a s Kráľovstvom Života tak už nemajú nič dočinenia. Pochopil si to dobre?“152,11

Hovorí Kisjona: „Pane, tak dobre, ako to ide, a do takej miery, ako to Tvoja milosť dovolí, tomu teraz rozumiem, ale v pozadí toho iste bude ešte nesmierne veľa, čomu pravdepodobne budem plne rozumieť a chápať to, až keď sa sám stanem obyvateľom tohto skôr ponurého ako priateľského sveta. Smerom na východ a juh vyzerá tento svet skutočne nesmierne krásne a prívetivo, ale smerom na západ a na sever to vyzerá ešte biednejšie a smutnejšie ako na tej najrozľahlejšej púšti, kde kedysi stál veľký Babylon. Takýto pohľad však nakoniec pokazí aj pôvab východu a juhu.152,12

Hovorím Ja: „Máš pravdu, je to tak, ako ti to hovorí tvoj cit. Ale duchovia, stovky tisíc ktorých teraz vidíš pred nami, nevidia hlboký západ a sever tak, ako ty teraz, pretože duch vidí v danom čase len to, čo zodpovedá jeho vnútru.152,13

Keďže tu však ich vnútru nezodpovedá ani západ a ešte menej sever, nevidia potom ani západ, a o to menej sever. Až keď sa raz stanú plne podobnými Mojim anjelom, budú vidieť všetko tak, ako to teraz môžeš vidieť ty.“ 152,14

Hovorí Kisjona: „Pane, to je naozaj trochu nejasné, nerozumiem tomu, myslím si však, že to zatiaľ nie je až také potrebné. Ale keď si ty, ó Pane, teraz taký veľkorysý, čo sa týka úžasných zjavení, čo keby si nám, popri tomto takmer nespočetnom množstve duchov, ukázal aj zopár anjelov?! Toľko som už počul o archanjeloch, cherubínoch a serafínoch, veľa som o nich čítal v Písme a mal o nich množstvo predstáv, ktoré boli pravdepodobne veľmi nesprávne, a preto falošné! Ty, ó Pane, by si mi na to mohol poskytnúť správny náhľad, ak by to bola Tvoja svätá vôľa!“ – Aj päť dcér, ktoré boli stále okolo Mňa, Ma o to prosilo.152,15

No Ja som povedal: „Chcem to urobiť, ale nie pred polnocou tejto Zeme, ale až po nej. Teraz sa rozprávajte s duchmi, len im nesmiete prezradiť, že som tu; lebo to by im predčasne neprinieslo žiaden úžitok, keďže každý duch musí dosiahnuť zrelosť v plnej a najnespútanejšej slobode!“ 152,16

S takýmto prísľubom sa všetci uspokojili a túžobne čakali, kedy uplynie polnoc.152,17

153 – O vtedajšom meraní času podľa hviezd. Poučenie Kisjonovej dcéry o mesačnom svete tromi mesačnými duchmi.

Avšak Kisjona sa tiež trochu vyznal vo hviezdach a začal podľa hviezd počítať, či už prešla polnoc; lebo v tej dobe ešte dlho neboli k dispozícii žiadne také hodiny ako v dnešných časoch a ľudia si pomáhali výpočtami podľa hviezd, ktoré ale boli veľmi nespoľahlivé.153,1

Po nejakej chvíli Kisjona hovorí: „Podľa mojich výpočtov by teraz už malo byť po polnoci?!“153,2

Hovorím Ja: „Priateľu! Tvoje výpočty sú k ničomu, lebo do polnoci nám chýba ešte hodina. Preto radšej nepočítaj, lebo pohyb hviezd je iný, ako sa domnievaš! Už tvoje výpočty sú sami o sebe nesprávne, a je preto len ťažko možné, že by si dokázal určiť polnoc podľa postavenia a pohybu hviezd. Ľudia, ktorí toho budú schopní, sa ešte len musia narodiť; ich čas však ešte zďaleka neprišiel!“153,3

Uprostred rôznych rozhovorov však nakoniec prešla polnoc a prirodzene vyšiel aj Mesiac, len spolovice osvetlený. Vtedy sa Ma Kisjonove dcéry hneď spýtali, čo je vlastne Mesiac, a ako to, že stále mení svoje svetlo. 153,4

Ja som im ale povedal: „Moje najdrahšie dcérenky! Za vami práve stoja traja duchovia z Mesiaca; ich sa spýtajte! Oni vám presne povedia, čo je Mesiac a akým spôsobom stále mení a často aj úplne stráca svoje svetlo!“ 153,5

Nato sa najstaršia z dcér hneď spýta troch duchov na Mesiac a títo povedia: „Pôvabná deva! Tvoja otázka na nás ohľadom Mesiaca, je rovnaká, akoby sme sa my pýtali teba na Zem, na ktorej bývaš. Ty nevieš, prečo je teraz na Zemi temnejšie, a predsa sa na to nepýtaš – prečo sa teda vypytuješ na Mesiac, ktorý je od teba vzdialený omnoho viac ako Zem, ktorá ťa nosí? 153,6

Pozri, tak ako tvoja Zem, aj náš Mesiac je jeden svet! Tvoja Zem je guľatá, a taký je aj náš Mesiac. Tvoja Zem je naraz len spolovice osvetlená veľkým Slnkom a práve tak aj náš Mesiac. U teba trvá noc v priemere len trinásť vašich krátkych hodín a približne rovnako dlho aj tvoj pozemský deň; na Mesiaci však noc, rovnako ako deň, trvá štrnásť dĺžok dňa a noci tvojej Zeme, a preto pre tvoje oko, pozorované z tejto tvojej Zeme, sa svetlo Mesiaca stále mení – a to je ten veľký rozdiel medzi Mesiacom a tvojou, oveľa väčšou Zemou.153,7

Tu sa ale odhaľuje ešte jeden, oveľa väčší rozdiel medzi tvojou Zemou a Mesiacom, ktorý spočíva v tom, že Mesiac je len na jednej strane – ktorú však nemôžeš vidieť – obývaný bytosťami môjho druhu, zatiaľ čo tvoja Zem je obývaná na všetkých stranách, alebo je aspoň z väčšej časti obývateľná. 153,8

Ach, na Mesiaci sa nežije tak príjemne ako na tvojej Zemi! Ó, tam je veľa chladu a veľa neznesiteľnej horúčavy, veľký hlad a nezriedka ten najspaľujúcejší smäd! Netúž preto po tomto malom, nadovšetko tvrdom svete, na poliach ktorého nerastie žiadna pšenica a žiadna kukurica, a ešte menej vinič!153,9

Avšak na tej strane, ktorú z tejto tvojej Zeme dokážeš jedine vidieť, nebývajú žiadne fyzické bytosti – či už zvieratá alebo ľudia – ale nešťastní duchovia, ktorí si dokážu pomôcť len ťažko alebo vôbec. – A teraz vieš všetko, čo je ti treba vedieť.153,10

Nechci sa ale o Mesiaci dozvedieť viac, lebo také poznanie by ťa nakoniec muselo učiniť veľmi nešťastnou!153,11

Drž sa len lásky a zanechaj všetku múdrosť, lebo lepšie je hodovať pri stole lásky ako na Mesiaci lízať z kameňa mudrcov skromnú rosu!“ 153,12

Po tomto opise sa traja mesační duchovia vzdialia, a dcéra sa Ma dôverne opýta, či to s Mesiacom naozaj vyzerá tak, ako jej to povedali tí traja mesační duchovia.153,13

A Ja poviem: „Áno, moja najdrahšia dcéra – je to presne tak, a niekedy aj oveľa horšie! – Nechajme však teraz Mesiac putovať jeho cestou, a pohliadnime teraz všetci smerom na východ!153,14

Povolám niekoľko anjelov z nebies a vy ich odtiaľ uvidíte prichádzať; preto teraz obráťte svoje oči tým smerom!“153,15

154 – Traja anjeli (cherubíni) prinesú dvanástich apoštolov na horu k Pánovi. Nebeské jedlo pre osemsto ľudí na hore. Kisjonova reč. Kniha „Jehovove vojny“.

Všetci teraz nasmerujú svoje oči na východ, kde sa to, ako pri vychádzajúcom slnku, začína stále viac rozjasnievať – prirodzene len pre najvnútornejší zrak, hoci ním je ovplyvnené aj telesné oko.154,1

Nakoniec, po krátkej chvíli neustáleho rozjasnievania, sa na východe objavia tri postavy najdokonalejšej ľudskej podoby, svietiace oveľa jasnejšie ako slnko a vzduchom sa nesú ku nám. Ale vo svetle týchto troch anjelov, ktorí sa kvôli svojmu svetlu a pevnosti nazývajú „cherubíni“, sa už svet duchov dal len sotva vidieť, a duchovia vyzerali ako neistá hmla, ktorá sa rozprestrela okolo vrcholu hory.154,2

Keď už boli traja cherubíni úplne pri nás, trochu stlmili svoje svetlo, vrhli sa predo Mnou na tváre a prehovorili: „Pane! Kto v celých večných nekonečných nebesiach je hoden pohliadnuť na Tvoju najsvätejšiu tvár? Len Tebe patrí všetka sláva večnosti a nekonečnosti!“154,3

Ja som im však povedal: „Zahaľte sa a ponáhľajte sa dole na miesto, kde sa nachádza Mojich dvanásť učeníkov! Naplnili Moju Vôľu a to stačí; preto ich zoberte a prineste ich sem!“154,4

V tom okamihu sa traja anjeli zahalia, rýchlo sa vzdialia a v krátkom čase niekoľkých okamihov prinesú ku Mne na vrchol hory tých dvanásť vyslaných. 154,5

Dvanásti boli, až na Judáša, naplnení radosťou, že sa ku Mne z takej diaľky preniesli takým zázračným spôsobom.154,6

Iba Judáš povedal: „Pre budúcnosť ďakujem pekne za takúto cestu! Trvalo to síce len pár okamihov, ale tá hrôza a ten víchor!“154,7

Anjeli to však dali pocítiť len Judášovi, ostatní jedenásti nič také necítili.154,8

Táto udalosť sa však ešte dlho potom uchovávala v ústnom podaní ľudu, totiž že apoštoli boli tromi anjelmi prinesení z veľkej diaľky ku Mne na horu. 154,9

Mnohí na hore sa však začali báť a hovorili: „Nebesá, tu sa deje toľko zázrakov, že sa to skoro už nedá vydržať!“154,10

Iní zase hovorili: „Také dokáže vykonať len samotný Jehova!“154,11

Dvanásti však opisovali veľa z toho, čo všetko v krátkom čase zažili. 154,12

Ja som však trom anjelom prikázal, aby zaobstarali vhodné množstvo chleba a vína, lebo tí dvanásti boli hladní a smädní, keďže celý deň nedostali nič na jedenie a pitie. A anjeli hneď aj učinili to, čo som im prikázal, a priniesli vhodné množstvo chleba a vína. Dvanásti zobrali chlieb a víno, najedli a napili sa podľa svojej potreby a boli posilnení.154,13

Aj päť dcér však chcelo trochu ochutnať z takého chleba a vína; a prosili Ma o to. Kisjona však dcére vytkol takúto žiadostivosť a povedal: „Byť žiadostivý je taktiež hriech; preto ku všetkým veciam náleží sebazaprenie; inak žiaden človek nemôže dosiahnuť pravú cnostnosť, bez ktorej nemôže byť život.“154,14

No Ja som povedal: „Priateľu, tieto hriechy sú tvojim dcéram naveky odpustené, lebo také hriechy sa ľahko odpúšťajú, ktoré v podstate nie sú žiadnymi hriechmi. Tvoje dcéry sú v zásade naozaj len hladné a smädné, a chleba a vína je dostatok pre všetkých, ktorí sú tu. A tak by z nich mali ochutnať všetci podľa svojej potreby, potom ako sa dvanásti, ktorí to potrebujú najviac, posilnia!“154,15

S tým bol Kisjona, spolu so svojimi piatimi dcérami, úplne spokojný. No potom som dvanástim apoštolom povedal, aby hneď začali rozdeľovať chlieb a víno, a oni to hneď aj urobili.154,16

Asi osemsto ľudí tam bolo tentokrát spolu na hore, ktorá mala veľmi priestranný vrchol, nad plochou ktorého sa čnel len jeden, päť siah [56] vysoký kamenný blok, na ktorý sa však dalo poľahky vystúpiť z južnej strany. Všetci jedli a pili a boli nasýtení, a chválili a velebili Ma za toto zázračné posilnenie. A Kisjona zo spomenutého kamenného bloku, na ktorý pre tento účel vystúpil, povedal:154,17

„Vypočujte ma, priatelia a bratia! My poznáme Písmo od Mojžiša takmer až po naše časy; a knihy Jehovových vojen, ktoré ohlasoval Mojžiš a iní proroci, sme získali z Perzie a prečítali sme si ich preklad, keďže boli mnohými mudrcmi vyhlásené za autentické; ale zo všetkých zázrakov, ktoré sú tam popísané, sa nenájde ani jeden, ktorý by sa dal porovnať s tým, čo sa teraz odohráva pred našimi očami. O takom nielen v Izraeli, ale na celom svete nikto nikdy nepočul! Kto potom musí byť ten, kto takéto skutky činí, aké okrem Boha nie sú možné nikomu?!“154,18

155 – Varovanie k obozretnosti pred nováčikmi. O duchovných vývojových stupňoch. Ako môže byť Boh človekom a človek Bohom. Duchovné zasvätenie.

Po týchto slovách zavolám Kisjonu z jeho päť siah vysokej kazateľnice a potajomky mu hovorím: „Zatiaľ mlč a neprezraď Ma pred vhodným časom! Lebo tu sú ešte mnohí, ktorí nie sú takí zrelí ako ty, a preto nesmú plne spoznať, kto vlastne som, inak by to s ich slobodou ducha, ktorá má byť živá, dospelo k súdu, z ktorého by sa taký duch len ťažko dokázal pozdvihnúť.155,1

Stačí, že mnohí teraz začínajú tušiť, kto som, viacerí Ma považujú buď za veľkého proroka alebo niektorí za Syna Božieho – čím teraz navonok aj som. Viac ako toto by im teraz spôsobilo veľkú škodu, preto im zatiaľ ponechajme takýto názor a takúto vieru, a ty Ma už nesmieš viac prezradiť!“ 155,2

Hovorí Kisjona: „Áno, Pane, je to určite tak; ale ja som tiež človek. Nebude to súd pre moju dušu, keď teraz bez akýchkoľvek pochybností nielenže verím, ale som úplne predchnutý vedením o tom, kto si?“ 155,3

Hovorím Ja: „Teba som pripravil Slovom a učením. Keď som pred pár dňami prišiel k tebe, považoval si Ma za veľmi múdreho a schopného lekára, ale keď si Ma videl konať nezvyčajné skutky, začal si Ma považovať za proroka, cez ktorého pôsobí Duch Boží. Ty si ale človek oboznámený so všetkými školami, a tak si pocítil túžbu dospieť k plnému poznaniu toho, ako môže človek dosiahnuť takú dokonalosť. Vtedy som ti odhalil, kto je človek, a čo je v ňom; a k tomu to, čím sa môže človek stať, keď si plne uvedomil sám seba a dosiahol tým najplnšiu životnú slobodu svojho ducha.155,4

Potom som ti však ukázal aj to, že samotný Boh je človekom, a ako ste – z tohto jediného dôvodu – ľuďmi ty a všetky tebe podobné bytosti. A potajomky som ti ukázal aj to, že Ja sám som človekom; a že každý človek je povolaný, aby sa stal a naveky zostal tým, čím som Ja sám. To ťa udivilo a z toho si sa dozvedel, kto som.155,5

A vidíš, to bola zámerná príprava tvojej duše a tvojho ducha, takže teraz by si Ma mohol uvidieť stvoriť celú Zem a ľudí z kameňov, a predsa by si si z toho nič nerobil. Lebo ty si slobodne a dokonca vedeckým spôsobom prijal to, že Boh môže úplne dobre a plne vedecky byť človekom a človek Bohom! A preto to teraz už nikdy nemôže zmiasť tvoju dušu a tvojho ducha, keď plne chápeš, že Ja sám som od večnosti jediným pravým Bohom a Stvoriteľom všetkých vecí.155,6

No úplne inak je to so všetkými týmito ostatnými ľuďmi, ktorí sú, všetci do jedného, čisto vedeckému prístupu neprístupní. Títo majú len vieru a inak len veľmi málo porozumenia.155,7

Viera je však k životu duše bližšie ako to najdokonalejšie porozumenie. Ak je viera vynútená, potom je zároveň okovami duše; ak je však duša spútaná, o nejakom slobodnom vývoji ducha nemôže byť ani reči.155,8

Ak však, ako je to v tvojom prípade, je najprv rozum privedený k správnemu náhľadu, potom duša zostáva slobodná a berie si zo svetla rozumu vždy len toľko, koľko dokáže dobre stráviť.155,9

A tak sa zo správne sformovaného rozumu vyvíja pravá, plná, živá viera, cez ktorú duch v duši prijíma správnu výživu a stáva sa tým silnejším a mocnejším – čo hneď dokáže vnímať každý človek z toho, že sa jeho láska ku Mne a k blížnemu stáva stále silnejšou a mocnejšou.155,10

Ale ako už bolo spomenuté, keď je u ľudí rozum často úplne nevyvinutý a človek má len samotnú vieru – ktorá je, samostatne stojaca, svojím spôsobom len určitou poslušnosťou voči srdcu a jeho vôli – musí s nimi byť zaobchádzané nadovšetko obozretne, aby sa neupínali na púhe ilúzie alebo sa nedostali na strašné scestie, čo je aj u všetkých pohanov – a v dnešných časoch u veľmi mnohých – zjavne smutným prípadom.155,11

A teraz už budeš ľahko schopný vidieť, prečo som ťa vtedy odvolal z tej skaly, keď si Ma chcel odhaliť ľuďom. Preto by to nikdy nemal byť slepec, kto vedie ľudí, ale niekto, kto je vo svojom správnom porozumení ostrozraký – inak sa obaja zrútia do priepasti.155,12

Hovorím vám, buďte vo všetkom usilovní a zhromažďujte vo všetkých veciach pravé vedenie! Preverujte všetko, s čím sa stretnete a podržte si to, čo je dobré a pravé; potom bude pre vás ľahké pochopiť Pravdu, oživiť predošlú mŕtvu vieru a učiniť z nej pravé svetlo života.155,13

Hovorím ti, a tým aj všetkým ostatným: Ak chcete mať z Môjho učenia vo svojich životoch skutočný úžitok, musíte mu najprv porozumieť a až potom jednať v zmysle Pravdy!155,14

Tak ako je vo všetkom dokonalý Otec na nebesiach, práve tak dokonalí musíte byť aj vy – inak nikdy nebudete môcť byť jeho deťmi!155,15

Ty si čítal Matúšovo Písmo a v ňom Moju kázeň na hore; tam som učil učeníkov modliť sa a to zvolaním: Otče náš!155,16

Kto sa túto modlitbu modlí vo svojom srdci, no chýba mu k nej správne porozumenie, ten je ako slepec, ktorý velebí a chváli slnko, ktoré napriek jeho všemocnému svetlu nevidí, a nedokáže si ho ani nijako predstaviť. Síce tým nehreší, ale vpravde z toho ani nemá žiaden úžitok, keďže pritom stále zostáva v rovnakej temnote.155,17

Preto, ak chceš skutočne vychovať ľudské srdce pre život, nezabúdaj predtým na správne formovanie rozumu, inak z neho urobíš slepého ctiteľa slnka, z čoho nie je žiaden úžitok.“155,18

156 – Duchovia mieru v chladnom rannom vánku. Zostup z vrchola hory a niekoľkodňový pobyt na hore. Pánove poznámky k Mojžišovým dejinám stvorenia.

Po tejto vysvetľujúcej reči, o ktorej Kisjona povedal, že mu zodpovedala všetky otázky, začal na východe svitať prichádzajúci deň a na náš vrchol hory, kde sme sa stále nachádzali, sa začal vkrádať veľmi chladný ranný vánok, a tak Kisjona navrhol, aby sme zatiaľ, kým nevyjde slnko, zišli dole na najbližšiu horskú chatu.156,1

Hovorím Ja: „Nechaj tak! Tento ľahký ranný mráz na tejto výšine nikomu neuškodí, ba práveže posilní všetky údy; navyše to netrvá dlho, a musí to tak byť, inak by istý druh duchov, ktorých tu netreba bližšie označovať, priniesol dňu zlé počasie, ak by im teraz na začiatku nebolo silnými duchmi mieru zabránené vystúpiť do vzduchu.“156,2

S tým sa Kisjona uspokojil a my sme zostali až do obeda nastávajúceho dňa na vrchole hory. Poobede sme sa ale opäť odobrali na alpské hospodárstvo a strávili tam pár dní všelijakými rozhovormi o životných úlohách človeka, o prirodzenosti Zeme, hviezd a všemožných iných vecí.156,3

Tak trochu temnejšia časť Židov a farizejov, ktorí pri Mne zostávali, síce s mnohým nesúhlasila, no napriek tomu Mi neprotirečili, lebo títo Židia a farizeji, ktorí sa ku Mne obrátili už od prvého dňa Mojej návštevy v dome colníka Kisjonu, boli inak skutočne prebudení a lepší duchovia, a vecní myslitelia, ktorí si Ma veľmi ctili a Moje Slovo prijímali ako božské. Preto sa nemajú porovnávať s tými, ktorí boli vyhnaní naspäť do Kafarnaumu a ani s tými, ktorých pred niečo viac ako štyrmi dňami zavrátili otrasy hory.156,4

Hoci sa Ma vyššie spomenutí lepší Židia a farizeji teraz pevne pridržiavali, krčili plecami nad mnohými Mojimi vysvetleniami o skutočnom vzniku alebo postupnom vlastnom formovaní Zeme a všetkých vecí v nej a na nej, rovnako ako na všetkých ostatných nespočetných svetových telesách; a sami pre seba si hovorili: „To je predsa potom úplne protimojžišovské! Kde je šesť dní stvorenia, kde šabat, počas ktorého Boh oddychoval? Čo je potom to, čo Mojžiš uvádza o vzniku toho všetkého, z čoho teraz pozostáva svet vo všetkých svojich častiach? Keď nám k tomu tento divotvorca z Nazaretu dá úplne iné učenie, ktoré úplne zruší to Mojžišove, zruší tým aj všetkých prorokov a nakoniec aj sám seba; lebo ak Mojžiš je ničím, potom aj proroci sú ničím – a očakávaný Mesiáš, ktorým má byť on sám, takisto ničím! 156,5

Ale jeho náuka je v podstate správna a so stvorením sa to mohlo odohrať skôr tak, ako to teraz vysvetlil, než ako to podáva Mojžiš.156,6

Tu jeden prišiel za Mnou a povedal: „Pane! Ak je to tak, čo potom s Mojžišom a všetkými prorokmi?“156,7

Hovorím Ja: “Tým treba rozumieť a chápať ich v správnom zmysle a so správnym porozumením!156,8

Mojžiš vo svojom opise stvorenia predstavuje len obrazy, ktoré opisujú prvé ukotvenie vedenia o Bohu u ľudí Zeme, nie však hmotné stvorenie Zeme a všetkých ostatných svetov.”156,9

157 – Vysvetlenie Mojžišových dejín stvorenia, Kniha Genezis, kapitola 1, verše 1-5 (prvý deň).

(Pán:) „Či sa nepíše: ,Na počiatku stvoril Boh nebo a zem. Zem však bola prázdna a pustá; tma bola nad hlbinou a Duch Boží sa vznášal nad vodami. 157,1

A Boh povedal: ,Nech je svetlo!‘ A bolo svetlo. Boh videl, že svetlo je dobré, a oddelil svetlo od tmy. Boh nazval svetlo dňom a tmu nazval nocou. Tak bol z večera a rána prvý deň.‘157,2

Pozrite, to sú Mojžišove slová! Ak ich chcete brať v prirodzenom zmysle, musíte predsa na prvý pohľad hneď vidieť tú hrubú nezmyselnosť, ktorá pritom nutne musí vyjsť na svetlo!157,3

Čo je vlastne ,nebo‘, a čo ,zem‘, o ktorých hovorí Mojžiš, že boli stvorené na začiatku? ,Nebo‘ je to duchovné, a ,zem‘ je to prirodzené v človeku – a toto je stále prázdne a pusté; ako u vás. ,Voda‘ je vaše zlé poznanie o všetkých veciach, nad ktorými sa síce tiež vznáša Duch Boží, ale nie je ešte v nich.157,4

Duch Boží však stále videl, že vo vašich hmotných svetových hlbinách je strašná temnota, tak k vám prehovoril, tak zreteľne ako teraz: ,Nech je svetlo!‘157,5

Vtedy začalo vo vašej prirodzenosti svitať, a Boh videl, aké dobré je Svetlo pre vašu temnotu, akurát, že vy sami ste to nemohli a nechceli vidieť. No práve preto vo vás nastalo oddelenie, konkrétne boli oddelené deň a noc, a zo dňa vo vás poznávate potom predošlú noc vašich sŕdc. 157,6

U človeka je jeho prvá prirodzenosť hlbokým večerom, teda nocou. Keď mu však Boh daruje svetlo, vtedy je takéto svetlo v človeku pravým svitaním, a tak sa z večera a svitania v človeku stane jeho prvý deň života. 157,7

Lebo vedzte, že ak by chcel Mojžiš, ktorý bol zasvätený do všetkých vied Egypťanov, vo svojom Písme poukázať na prvý prirodzený deň Zeme, musel by si pri všetkých svojich vedeckých znalostiach a múdrosti uvedomiť, že z večera a rána nikdy nemôže povstať deň, keďže po večeri vždy nasleduje tmavá noc a až po ráne nasleduje deň.157,8

Teda to, čo leží medzi večerom a ránom, je noc; len to, čo leží medzi ránom a večerom, je deň!157,9

Ak by Mojžiš povedal: ,A tak bol z rána a večera prvý deň!‘, potom by ste pod tým iste mohli rozumieť prirodzený deň, ale keďže to z dobrých dôvodov označil presne naopak, to znamená večer a súčasne noc človeka, čo sa dá ľahko pochopiť, lebo ešte nikto nikdy nevidel všetkou múdrosťou obdarené dieťa.157,10

Keď sa dieťa narodí na svete, v jeho duši je úplná tma, teda noc. Dieťa však rastie, dostáva všemožné vzdelanie a získava tým čoraz väčší vhľad do rôznych vecí; a vidíte, to je večer, to značí, že v duši začína byť šero, ako je to, porovnateľne, večer.157,11

Môžete síce povedať, že aj ráno je šero, a Mojžiš teda mohol povedať: ,A tak sa zo svitania a vlastne už jasného rána stal prvý deň!‘157,12

K tomu hovorím: Istotne, ak by chcel ľuďom v duchovnom zmysle prinášať holé nezmysly! Avšak Mojžiš vedel, že len večer zodpovedá pozemskému stavu človeka; vedel, že u ľudí to s čisto pozemským rozvíjaním rozumu prebieha práve tak, ako so stále slabnúcim svitom prirodzeného večera.157,13

Čím viac začnú ľudia svojím rozumom zápasiť o pozemské veci, tým slabšie bude v ich srdciach čisté božské Svetlo Lásky a duchovného života. Preto tiež Mojžiš nazval takéto pozemské svetlo ľudí večerom.157,14

Len keď Boh zo svojej milosti zapáli ľuďom v srdciach malé svetielko, až potom začína človek vnímať ničotnosť toho všetkého, čo si predtým svojím rozumom – duchovným večerom –, nadobudol, a potom na to nahliada čoraz viac a viac tak, že všetky tie poklady večerného svitu sú rovnako pominuteľné ako samotné toto svetlo.157,15

Avšak pravé Svetlo od Boha, zapálené v srdci človeka, je práve to ráno, ktoré spolu s predchádzajúcim večerom, a z neho, vyvolá v člo–veku prvý skutočný deň.157,16

Z tohto Môjho terajšieho vysvetlenia však teraz musíte vidieť, že medzi tými dvoma svetlami, alebo, lepšie povedané, vedeniami, musí byť nesmierny rozdiel; lebo všetko poznanie vo večernom svite sveta je klamlivé, a preto aj pominuteľné. Len Pravda trvá večne, ale klam musí nakoniec zahynúť.“ 157,17

158 – Druhý deň stvorenia (Kniha Genezis, kapitola 1, verše 6-10).

(Pán:) „Mohlo by sa však veľmi ľahko stať, že Božie Svetlo v srdci človeka by bolo vyliate do večerného svetla a potom pohltené alebo prinajmenšom zmiešané, takže človek by nakoniec už nevedel, ktoré Svetlo v človeku je prirodzené, a ktoré Božské.158,1

Preto Boh urobil priehradu medzi oboma vodami, ktoré označujú dva druhy poznania, o ktorých som už poskytol dostatočné vysvetlenie, a oddelil tak tieto dve vody.158,2

Tá priehrada je však tým ozajstným nebom v ľudskom srdci a preja–vuje sa pravou živou vierou, ale naveky nie v prázdnom a ničotnom rozumovom dumaní. 158,3

Z toho dôvodu aj teraz nazývam toho, kto má najmocnejšiu a najneotrasiteľnejšiu vieru, skalou, a činím z neho novú priehradu medzi nebom a peklom, a túto priehradu naveky nebude vedieť premôcť žiadna temná pekelná moc.158,4

Keď je v človeku vytvorená takáto priehrada a viera sa stáva čoraz mocnejšou a mocnejšou, z tejto viery sa ničotnosť prirodzeného rozumu stane čoraz viac a viac zjavnou. Prirodzený rozum sa potom začlení pod vládu viery, a v človeku z jeho večera a čoraz jasnejšieho rána vyvstane iný, a už omnoho jasnejší deň.158,5

V tomto štádiu druhého dňa vníma teraz človek už to, čo jediné sa musí naveky ukázať ako plne pravdivé; no ešte stále v ňom nie je žiaden správny poriadok. Človek stále mieša prirodzené s čisto duchovným, často príliš preduchovňuje prirodzené, poznáva preto hmotné aj v duchu, a preto ešte nie je odhodlaný na žiaden pravý čin.158,6

Pripomína čisto vodný svet, ktorý je zo všetkých strán obklopený svetlom prežiareným vzduchom, vďaka čomu si nakoniec sám v sebe nedokáže ujasniť, či jeho vodný svet vzišiel zo svetelného vzduchu, ktorý ho obklopuje alebo či tento vzišiel z vodného sveta – teda si nevie ujasniť, či sa jeho duchovné vedenie vyvinulo z jeho prirodzeného vedenia alebo či sa toto vyvinulo z vedenia už skryte v človeku existujúceho, a teda aj na začiatku úplne skryte pôsobiaceho duchovného vedenia, alebo, ešte rukolapnejšie podané, nevie, či viera vychádza z poznania alebo poznanie z viery, a aký je medzi nimi rozdiel.158,7

V krátkosti, nevie, čo bolo skôr – či sliepka alebo vajce, či semeno alebo strom.158,8

Vtedy opäť prichádza Boh a pomáha človeku ďalej, pokiaľ človek počas tohto druhého dňa svojho duchovného vývoja učinil z jemu prepožičanej, a teda jemu vlastnej sily dosť. A táto ďalšia pomoc spočíva v tom, že Svetlo sa v človeku rozmnoží a týmto – ako slnko na jar – nielen silnejším svetlom, ale týmto silnejším svetlom vyvolaným teplom, začne oplodňovať všetky semená uložené v ľudskom srdci.158,9

Toto teplo sa však nazýva láska a duchovne sa podobá pôde, v ktorej semená začínajú klíčiť a zapúšťať korene.158,10

A hľa, to je to, čo stojí napísané v Mojžišovi, že Boh prikázal vodám, aby sa zhromaždili na určitých odčlenených miestach a človek tak mohol uvidieť suchú a pevnú zem, z ktorej jedinej môžu semená vyrásť do živých a oživujúcich plodov!158,11

A píše sa: ,Boh nazval súš „zemou“ a na istých miestach zhromaždené vody nazval „morom“.‘158,12

Otázka: Pre koho to Boh takto pomenoval? – Pre Seba samého by to naozaj nebolo nutné; veď by to bolo predsa len trochu smiešne, očakávať od najvyššej božskej múdrosti, že bude mať nejakú zvláštnu radosť z toho, že sa jej podarilo pomenovať súš ,zemou‘ a na istých miestach zhromaždenú vodu ,morom‘.158,13

No pre niekoho iného predsa Boh nemohol priradiť tieto mená súši a oddeleným vodám, keďže okrem Neho v tomto čase stvorenia nemohla existovať ešte žiadna bytosť, ktorá by Mu mohla rozumieť!158,14

Preto nie je možné, aby takýto Mojžišov výrok mal význam hmotný, ale musí to byť význam čisto duchovný, a k predchádzajúcemu stvoreniu svetov má vzťah len v určitom, z duchovného hľadiska spätne zodpovedajúcom význame, to jest od duchovného k hmotnému – ide teda o vzťah, ktorý dokáže plne uchopiť len múdrosť anjelov.158,15

Človek je tak sám v sebe rozdeľovaný dokonca aj vo svojich prirodzených častiach. Poznanie má svoje miesto – to je more človeka – a z poznania vychádzajúca láska, ako pôda schopná prinášať plody, bude morom, ako celkovým poznaním pravého Svetla, stále omývaná a nanovo posilňovaná k stále bohatšej tvorbe všemožných vznešených plodov.158,16

159 – Tretí deň stvorenia (Kniha Genezis, kapitola 1, verše 11-13).

(Pán:) „Keď potom poznanie človeka obklopuje lásku zo všetkých strán; a je plameňom lásky, ktorému poskytuje čoraz viac a viac potravy, stále viac a viac zjasňované a zohrievané, tak sa aj človek v rovnakej miere stáva vo všetkom stále schopnejší a schopnejší.159,1

V tomto stave potom Boh opäť prichádza k človeku, prirodzene – ako sa rozumie samo sebou – v duchu, a ako večná Láska prehovára k láske človeka v srdci: ,Nech teraz zem vydá rôznu zeleň a rastliny, ktoré sa oplodňujú, ovocné stromy a kríky všetkých druhov, z ktorých každý nesie plody svojho druhu a svoje vlastné semená na zemi!‘159,2

Po takomto príkaze od Boha v srdci dostane človek pevnú vôľu, silu a odvahu; a priloží teraz ruku k dielu.159,3

A hľa! Jeho pravé poznanie sa teraz zdvihne sťaby oblaky tehotné dažďom nad usporiadaným morom, presunú sa nad suchú zem, a zvlažia ju a oplodnia. A zem sa potom začína zelenať, prináša rôzne trávy a byliny so semenami, a všelijaké ovocné stromy a kríky so semenami – to značí, čo teraz nebeskou múdrosťou prežiarený rozum poznáva ako úplne dobré a správne, to potom chce a túži po tom aj láska v srdci človeka.159,4

Lebo tak ako semeno, keď sa vloží do zeme a čoskoro vzíde a prinesie mnohoraké plody, rovnako pôsobí pravé poznanie, keď je vložené do životaschopnej pôdy srdca.159,5

Semeno však pôsobí tak, že životnú silu, ktorá inak drieme v zemi, prebúdza, a táto sa potom okolo zrnka čoraz viac a viac zhromažďuje a spôsobuje, že toto sa rozvinie a privedie k plodnému rastu. Stručne, pravé poznanie sa najprv v srdci stane činom, a z činu potom vzídu všemožné diela; a tieto sú tým, o čom Mojžiš v hlbokej múdrosti hovorí vo svojom Genezis a síce v už doslovne citovanej prvej kapitole, verše 11 a 12. 159,6

Predchádzajúci prapôvodný večer človeka, svetlom z nebies pozdvihnutý k pravému poznaniu, sa takto stáva činom, ktorý musia nasledovať diela; a to je tretí deň vo vývoji srdca a celého človeka v človeku, ktorým je duchovný človek, o ktorého sa jedine jedná, a kvôli ktorému prišiel na tento svet Mojžiš a všetci ostatní proroci od Boha, rovnako ako teraz aj Ja Sám! Myslím si, že teraz by vám táto záležitosť mala byť dostatočne jasná?!“ 159,7

Hovorí jeden farizej: „Vznešený, najmúdrejší priateľ a majster! Ja sa, za svoju osobu, podpisujem pod každé Tvoje, nám všetkým dané slovo, ktoré je plne pravdivé, a pravdivé aj byť musí. Choď ale do Jeruzalema a vysvetli takto Genezis vo svätyni a budeš ukameňovaný so všetkými Svojimi prívržencami, pokiaľ sa neochrániš Svojou evidentne božskou mocou! No ak sa voči kléru postavíš s touto mocou, potom sú už aj odsúdení, a bol by v tom len malý rozdiel, ak by si ich hneď nechal úplne zničiť bleskom a ohňom z nebies!159,8

Ako bolo povedané, tak či tak sa jedná o nanajvýš trúfalú vec. K tomu to s Tvojím najmúdrejším a najdômyselnejším vysvetlením prvých troch, v Genezis opísaných dní stvorenia vyzerá naozaj dobre, a nedá sa tam nájsť ani slovko protirečenia. Teraz však prichádza štvrtý deň, cez ktorý Boh, podľa toho ako je to opísané, zjavne stvoril Slnko, Mesiac a všetky hviezdy! Ako inak to chceš vysvetliť? Slnko, Mesiac a hviezdy sú už raz tam, a žiaden človek nepozná iný pôvod, z akého vzišli všetky tieto veľké a malé svetlá na oblohe, ako to človek číta v Genezis.159,9

Teraz otázka: Kde je kľúč, kde je to podobenstvo, pomocou ktorého by sa štvrtý deň dal vztiahnuť iba k človeku?“159,10

Hovorím Ja: „Priateľ Môj, ako si o tom už často počul a dokonca to aj sám zažil, existujú ľudia, ktorí sú – čo sa telesného zraku týka – ďalekozrakí a krátkozrakí, ďalej poloslepí, skoro slepí a úplne slepí! Ďalekozrakí vidia všetko dobre do diaľky, ale na blízko vidia zle; krátkozrakí zase vidia dobre nablízko, do diaľky však zle; u poloslepých je napoly noc, napoly deň, to znamená, jedným okom vidia predmety celkom dobre, no druhé oko je slepé, takže sa rozumie samo sebou, že taký vidiaci môže všetko vidieť len v polovičnom svetle; skoro slepí už nevidia žiadne predmety, či už cez deň alebo o to menej v noci, len cez deň ešte vnímajú slabý svit, takže dokážu odlíšiť deň od noci; úplne slepí však žiadny svit nevnímajú a nikdy tak nedokážu odlíšiť deň od noci.159,11

A hľa, tak ako sú ľudia tak rozdielne uspôsobení so svojím fyzickým zrakom, práve tak a ešte omnoho viac rozdielne sú uspôsobení vo svojom duchovnom zraku. A ty máš tiež silnú chybu videnia, a síce vo svojej duši zďaleka silnejšiu ako v tvojom telesnom zraku. Hovorím ti: si vo svojej duši mimoriadne krátkozraký!“159,12

160 – Štvrtý deň stvorenia (Kniha Genezis, kapitola 1, verše 14-19).

(Pán:) „Ako to teda čítaš v Genezis? Či to nestojí takto napísané: 160,1

,A Boh povedal: Nech sú svetlá na pevnosti [57] nebeskej, aby oddeľovali deň od noci, a určovali znamenia, časy, dni a roky; a nech sú dve svetlá na pevnosti nebeskej, aby osvetľovali zem! A tak sa stalo. A Boh urobil dve veľké svetlá; veľké svetlo, aby vládlo nad dňom a malé svetlo, aby vládlo nad nocou; a k tomu tiež hviezdy. A Boh ich umiestnil na pevnosť nebeskú, aby osvetľovali zem a vládli dňu a noci, a oddeľovali svetlo a tmu. A Boh videl, že to bolo dobré. Tak bol z večera a rána štvrtý deň.‘160,2

Vidíš, takto doslovne znie história štvrtého dňa, čím je, podľa Genezis, vlastne štvrtý deň definovaný.160,3

Ak túto vec čo len trochu osvetlíš, dajme tomu, čisto svojimi rozumovými schopnosťami, musí ti na prvý pohľad udrieť do očí tá hrubá nezmyselnosť – pokiaľ teda považuješ doslovné znenie Genezis za jeho skutočný zmysel! 160,4

Podľa Genezis stvoril Boh svetlo predsa už na prvý deň, a z večera a rána vzišiel prvý deň. Povedz, čo to potom bolo za svetlo, ktoré počas troch dní úplne postačovalo na vyvolanie dňa a noci? Na štvrtý deň však Boh opäť hovorí: ,Nech sú na nebi svetlá!‘ Otázka: Čo sú to za svetlá, ktoré majú rozdeľovať deň a noc? Veď toto už predsa docielilo svetlo stvorené na prvý deň, teda pred tromi dňami, tak prečo teraz na štvrtý deň ešte viac svetla na rovnaký účel? Preto je reč len o ,svetlách‘, no o nejakom Mesiaci alebo nejakom Slnku tam nie je ani najmenšia zmienka! Tieto svetlá určujú navyše aj znamenia – aké znamenia? – nakoniec časy – aké? – a dni a roky – čo za dni a roky? – Je azda noc ničím? Či sa noc nepočíta rovnako ako deň? 160,5

A k tomu je Zem guľatá a na jednej strane má stále deň a na druhej strane stále noc. Ako sa Zem otáča zo západu na východ okolo svojej osi, deň bude vždy na miestach, ktoré sa nachádzajú naproti Slnku alebo, lepšie povedané, sú stálym a stále rovnomerným otáčavým pohybom Zeme takpovediac Slnku vystavené.160,6

Keď je však nesporné, že prirodzený deň na Zemi je spôsobený jej špecifickým pohybom, pričom Slnko nerobí nič, len stále svieti na jedno miesto a svojím svetlom spôsobuje deň všade, kam dosiahnu jeho lúče, a teda nikdy nemôže a nechce vládnuť dňu – potom sa pýtam: Ako by Mojžiš mohol pod tými svetlami myslieť Slnko a Mesiac? A keby tým Mojžiš myslel prirodzené Slnko a prirodzený Mesiac, bol by ich kvôli väčšej jasnosti svojho zjavenia pre ľudstvo určite pomenoval; lebo za Mojžišových čias už všetci ľudia vedeli pomenovať tieto dve astronomické telesá!160,7

Preto Mojžiš hovorí o pevnosti na nebi, ktorá sa v skutočnosti v prirodzenom priestore nikde nevyskytuje, keďže Slnko, Mesiac a všetky hviezdy, rovnako ako samotná táto Zem, sa úplne voľne vznášajú v éteri, ničím a nikde neobmedzené, a vo svojej účelnej polohe sú udržiavané zákonom do nich vloženým, majú voľný pohyb a nikde nie sú upevnené k žiadnej nebeskej pevnosti!160,8

Lebo v nekonečnom a najvoľnejšom priestore existuje len jedna pevnosť a tou je Božia Vôľa, z ktorej večne nezmeniteľný Zákon napĺňa tento priestor a všetky veci v ňom.160,9

Ak by to, čo sa vášmu oku javí ako doširoka sa tiahnúca modrá klenba, bolo pevné[58], a Slnko, Mesiac a všetky hviezdy boli na nej pripevnené, ako by sa potom mohli pohybovať – a to najmä vám známe planéty, ktoré stále menia svoju polohu?160,10

Iné hviezdy, ktoré nazývate pevnými (t.j. stálice) sa síce javia tak, ako by boli pripnuté na niečom pevnom, ale nie je to tak. Sú len od Zeme tak nesmierne vzdialené a ich dráhy také rozľahlé, že ich často sotva dokážu uraziť za niekoľko stoviek tisíc pozemských rokov a z tohto dôvodu nemôže byť ich vlastný pohyb pozorovaný ani stovkou ľudských generácií. A to je dôvod, prečo sa vám javia ako pevne stojace; ale v skutočnosti je to inak, a v celom nekonečnom priestore nikde neexistuje žiadna takzvaná pevnosť. 160,11

Pevnosť, ktorú myslí Mojžiš, je pevná vôľa podľa Božieho poriadku, vychádzajúca zo správneho porozumenia a z lásky, ktorá je požehnanou pôdou života. Keďže však taká vôľa môže vzísť len z plodnej plnosti pravej lásky k Bohu v srdci človeka – tak ako táto vzišla z nebeského Svetla, ktoré Boh vlial do ľudí, keď ich vnútornú tmu rozdelil na večer a ráno – tak sú táto pravá láska, pravý vhľad a pravé porozumenie, ktoré sa všetky v človeku prejavujú ako živá viera, nebom v človeku, a z neho vychádzajúca pevná vôľa v Božom poriadku je pevnosťou nebeskou v človeku, a na túto pevnosť – pokiaľ je táto pevnosť v plnom súlade s Vôľou Božej Lásky – dáva Boh nové svetlá z neba nebies, ktorým je čistá Otcovská Láska v srdci Boha; a tieto svetlá potom osvetľujú vôľu a pozdvihujú ju ku vhľadu anjelov neba nebies, a tým pozdvihujú stvoreného človeka na nestvorené, teraz vlastnou slobodnou vôľou v božskom poriadku nanovo premenené Dieťa Božie!“ 160,12

161 – Pokračovanie dejín stvorenia.

(Pán:) „Kým je človek stvoreným tvorom, je dočasný, pominuteľný a nemôže trvať, pretože každý človek, tak ako je prirodzene stvorený, nie je ničím iným ako vhodnou nádobou, v ktorej sa až pravý človek – za stáleho božského spolupôsobenia – môže vyvinúť.161,1

Keď táto vonkajšia nádoba dosiahla dostačujúci stupeň vývoja, k čomu Boh nádoby vybavil až nadmierou všetkých potrebných súčastí a vlastností, potom prebudí alebo skôr rozvinie v ľudskom srdci Svojho nestvoreného večného ducha a tento duch je, podľa miery svojho pôsobenia, tým, čo Mojžiš rozumie a chce, aby sa rozumelo, pod tými dvoma veľkými svetlami – ako tomu rozumeli aj všetci patriarchovia; a takisto proroci to chápali takto, a nikdy nie inak.161,2

Toto večné, nestvorené, plne naveky živé svetlo na pevnosti nebeskej v človeku je až potom plnohodnotným dirigentom pravého dňa v človeku a učí predošlú nádobu, aby sa premenila na svoju večnú božskú bytosť, a teda premenila celého človeka na pravé Dieťa Božie.161,3

Každý stvorený človek má však živú dušu, ktorá je síce tiež duchom a má potrebnú schopnosť, rozlišovať dobré a pravdivé od zlého a falošného; dobré a pravdivé si podržať, a zlé a falošné zo seba vylúčiť; no bez ohľadu na to nie je nestvoreným, ale stvoreným duchom a ako taký pre seba nikdy nemôže dosiahnuť Detstvo Božie.161,4

No keď na základe zákona, ktorý jej bol daný, prijala do seba dobré a pravdivé vo všetkej pokore a skromnosti svojho srdca a jej Bohom vštepenej slobodnej vôle, potom sa takáto pokorná, skromná a poslušná vôľa stane – rukolapne vyjadrené – pravou pevnosťou nebeskou, keďže sa vyvinula presne podľa nebeského vloženého do duše človeka, a je teda plne schopná prijať do seba čisté nestvorené božské.161,5

Čisto božské, alebo nestvorený Duch Boží, ktorý je teraz naveky postavený na takúto pevnosť nebeskú, je to veľké svetlo; avšak duša človeka, ktorá je veľkým svetlom premenená na skoro rovnako veľké svetlo, je druhým, menším svetlom, ktoré je však teraz, takisto ako nestvorené veľké svetlo, postavené na rovnakú pevnosť nebeskú, a nestvoreným svetlom je pretvárané na spolu-nestvorené svetlo bez toho, aby stratilo niečo zo svojej prirodzenej podstaty, ba práve – v plne duchovne očistenom zmysle – nekonečne veľa získalo. Lebo duša človeka by sama nemohla za celú večnosť nikdy uzrieť Boha v Jeho čistej duchovnej podstate, a obrátene, najčistejší nestvorený Duch Boží by nikdy nemohol uzrieť prirodzené, keďže nič z prirodzeného pre neho neexistuje. Ale pri vyššie uvedenom plnom spojení najčistejšieho ducha s dušou môže teraz duša s jej novoprišlým duchom vidieť Boha v Jeho praduchovnej najčistejšej podstate, a duch cez dušu zase prirodzené.161,6

To je to, čo hovorí Mojžiš, že veľké svetlo vládne dňu a malé svetlo noci a určuje znamenia, teda: vo všetkej múdrosti určuje podstatu všetkých javov a všetkých stvorených vecí, tiež časov, dní a rokov, čo hovorí zhruba toľko ako: vo všetkých javoch spoznáva božskú múdrosť, lásku a milosť. 161,7

No hviezdy, o ktorých sa Mojžiš tiež zmieňuje, sú nespočetné užitočné poznatky o všetkých jednotlivých veciach, a tieto jednotlivé poznatky prirodzene vychádzajú z hlavného poznania, a preto sú tiež, rovnako ako dve hlavné svetlá, postavené na rovnakej nebeskej pevnosti.161,8

A vidíš, to je konečne štvrtý deň stvorenia, ktorý Mojžiš spomína vo svojom Genezis, ktorý však, ľahko pochopiteľne, rovnako ako predošlé tri dni, vychádza z rovnakého večera a rána človeka.“161,9

162 – Piaty a šiesty deň stvorenia.

(Pán:) „Aby ste sa Ma ale ďalej nepýtali, aké je potom vysvetlenie piateho a šiesteho dňa stvorenia, vo všetkej stručnosti vám poviem, že následným stvorením celého zvieracieho sveta a nakoniec ľudí samotných sa neoznačuje nič iné ako plné oživenie a isté prejavenie všetkého toho, čo človek obsahuje vo svojich prirodzených častiach.162,1

Jeho more a všetko jeho vodstvo sa naplní životom, a človek poznáva a vidí vo svojom, teraz čisto božskom nestvorenom Svetle nespočetne a nekonečne rozmanitú plnosť tvorivých myšlienok a foriem, a týmto spôsobom si uvedomí svoj čisto božský pôvod. A cez opísané stvorenie prvého človeka je znázornený proces vývoja dokonalého človeka alebo dosiahnutie dokonalého Detstva Božieho.162,2

Teraz sa, pravdaže, vo svojom srdci potajomky pýtaš: ,Áno, áno, to je všetko veľmi dobré, múdre a úžasné, a nikto nemôže ani v najmenšom pochybovať o plnej pravde toho všetkého; ale ako potom vznikla táto Zem, ktorá predsa nemohla od večnosti existovať taká, ako je teraz? Ako zarástla trávou, bylinami, kríkmi a stromami všetkého druhu? Ako vznikli všetky zvieratá, a kedy?162,3

A ako sa človek stal obyvateľom tejto Zeme? Skutočne bol stvorený len jeden ľudský pár, ako to naznačuje Genezis alebo bolo na Zem hneď umiestnené množstvo ľudí rozličných farieb, vzhľadu a charakteru?‘162,4

Na také, nie zrovna nevhodné otázky ti nemôžem odpovedať inak, iba ako som ti už povedal, konkrétne: Keď ti bude vlastná múdrosť anjelov, potom z čisto duchovného, prechádzajúc naspäť v súvislostiach do prirodzeného, objavíš tiež navlas presne celé prirodzené stvorenie tak, ako to Mojžiš hovorí vo svojom Genezis, a zistíš, že prirodzené stvorenie sa – pravdaže, za veľmi dlhé obdobia – rozvinulo takmer v rovnakom poradí, ako je to opísané v Genezis, a vznik prvého ľudského páru spadá do skoro rovnakého času, a jeho skúšanie a množenie nakoniec, až na nemnohé, nasleduje tiež – zahalené v zodpovedajúcich obrazoch – presne v tom poradí, ako je to v ďalšom priebehu opísané a vysvetlené v Genezis.162,5

No ako bolo povedané, bez múdrosti anjelov to nikdy nezistíš, aj keby si vlastnil všetku múdrosť mudrcov celej Zeme, ktorí si už ohľadom tohto bodu vymenili najrôznejšie náhľady a názory.162,6

Takéto vedenie však na tejto Zemi nie je žiadnemu človeku k nejakému zvláštnemu osohu, lebo človek sa množstvom poznatkov vo svojom srdci len zriedka alebo nikdy významnejšie nepolepší, zato často sa zhorší. Lebo ten, kto veľa vie, sa nezriedka stane pyšným a arogantným, zvysoka zhliada na svojho brata zo svojich domnelých nedosiahnuteľných výšin – ako sup na vrabce a iné malé vtáky, akoby tieto existovali len preto, aby ich mohol chytiť a zožrať ich jemné mäsko.162,7

Predovšetkým hľadaj vo svojom srdci Božie Kráľovstvo a jeho spravodlivosť, o všetko ostatné sa staraj len málo; lebo to všetko, spolu s múdrosťou anjelov, ti môže byť dané za noc. Myslím si, že teraz si Ma už úplne pochopil!?“162,8

163 – Farizejova odpoveď Pánovi na Jeho vysvetlenie Mojžišových dejín stvorenia. Pánova predpoveď súdu nad Jeruzalemom.

Keď odo Mňa farizej a jeho spoločníci dostali takéto rozsiahle vysvetlenie o Genezis, stáli všetci predo Mnou ako paralyzovaní, a hlavný farizej povedal po chvíli zjavne tuhého premýšľania: „Pane! Majster všetkých majstrov vo všetkých veciach! Ja a my všetci teraz vidíme, hoci nie bez veľkého smútku, že máš vo všetkých veciach úplnú pravdu; a všetko, čo hovoríš, je úplná čistá pravda. Ale nie nadarmo som povedal, že to vidíme s veľkým smútkom! Lebo s takouto, pre tento zlý sebecký svet príliš svätou a vysokou múdrosťou, budeš bez nejakých zvláštnych zázrakov kázať úplne hluchým ušiam, a ak budeš činiť zázraky, budeš mať slepých divákov a dosiahneš tak len málo.163,1

Ak človek, pokiaľ sa on sám má sformovať v pravého človeka, musí byť vo svojom chcení a konaní úplne slobodný, potom môžeš kázať a činiť zázraky, koľko len chceš, aj tak sa obráti ledva jeden zo sto. Lebo ak je niekto už od základu príliš hlúpy, a nemá ani žiadne vzdelanie v nejakom, pre ľudí nutnom a užitočnom odbore, pochopiť Tvoje učenie je pre neho nemožné. Ak má však čo len o jeden stupeň naviac, a teda dobre rozvinutý rozum, či už v Písme alebo nejakej inej vede, či umení, a je s tým spätá nejaká pozemská výhoda, s ktorou je spojená značná vážnosť tej osoby, potom môžeš nechať za Seba hovoriť aj Jehovu pod bleskami a hromami, a takíto ľudia budú robiť to, čo naši predchodcovia robili v púšti pod Mojžišom, kde – zatiaľ čo sa Mojžiš na Sinaji za bleskov a hromov rozprával s Jehovom a prevzal od Neho sväté prikázania – si zo zlata urobili teľa, a potom okolo neho pohanským spôsobom tancovali, a tým ho uctievali!163,2

Keby som nevedel, čo sú zač farizeji, zákonníci a všetci kňazi a leviti, obzvlášť v Jeruzaleme, sotva by som sa odvážil povedať Ti takéto niečo; ale týchto ľudí poznám až príliš dobre a z toho dôvodu sa od svätyne držím pekne ďaleko a už ju nenavštevujem.163,3

Ak sa zase raz vrátiš do Jeruzalema, zober si so sebou veľkú porciu všemohúcnosti, inak budeš ukameňovaný ako bohorúhač! Lebo kto chce byť čo len o vlások múdrejší ako obyčajný zametač chrámových chodieb, ten bude hneď obvinený ako kacír a bohorúhač, a pokiaľ sa neobráti s vhodnou obetou, postavia ho pred hradby na prekliate miesto a bez milosti ukameňujú. 163,4

Hovorím Ti, môj božský priateľ, že pre Jeruzalem existuje len jedna medicína – a to rovnaká ako pre Sodomu a Gomoru! Inak už pre toto mesto a jeho obyvateľov niet žiadnej spásy!“163,5

Hovorím Ja: „Priateľu! Čo Mi tu hovoríš, to som vedel už dávno! Áno, hovorím ti, taký aj bude koniec Jeruzalema! Ale predtým sa v tomto meste musí stať to všetko, čo bolo o ňom predpovedané všetkými prorokmi, aby sa tak splnilo celé Písmo a jeho miera sa naplnila. A od dnes nenapočítate ani sedemdesiat rokov, kým z neho nezostane ležať kameň na kameni! [59] A keď sa niekto bude pýtať: ,Kde teda stál chrám?‘, nenájde sa nikto, kto by hľadajúcemu vedel odpovedať.163,6

Medzi múrmi tohto mesta bolo zavraždených veľa prorokov. Ja viem o všetkých a ich krv volá do najvyšších nebies po pomste voči takýmto najhanebnejším hriešnikom; avšak miera, ktorú peklo vymeralo tomuto mestu, ešte nie je úplne naplnená, a preto bolo zatiaľ ušetrené. Miera sa však zakrátko naplní a potom už viac ušetrené nebude!163,7

Avšak predtým, ako opustíme túto horu, dávam vám všetkým príkaz, ktorý je nutné striktne dodržať a ten spočíva v tom, že nikto z vás všetkých nesmie nikomu z nížin povedať nič o tom, čo videl na tejto hore, kým vás k tomu nesplnomocním v duchu. Kto neuposlúchne tento Môj príkaz, bude potrestaný okamžitým onemením; lebo ľud v nížinách k tomu ešte dlho nebude zrelý, a vy sami tiež nie dostatočne.163,8

No o tom, čo som vás tu učil, sa so seberovnými rozprávajte tak, akoby ste to nepočuli odo Mňa, ale akoby to vyrástlo na vašej vlastnej pôde! Až keď budú vaši priatelia do tohto učenia uvedení rovnakým živým spôsobom, až potom im môžete medzi štyrmi očami povedať, od koho ste takéto učenie prijali a aké znamenia mu predchádzali!163,9

Ale ani potom nezabudnite dať takto poučeným v Mojom mene rovnaký príkaz a s rovnakou sankciou, ako som dal teraz Ja vám všetkým!163,10

No za ten krátky čas, ktorý ešte pobudneme na tejto výšine, zažijete ešte veľa zázračného; lebo Ma smädí po tom, aby som vás vo vašej viere urobil takými silnými, ako sa len dá. Ale pri všetkom, čo ešte smiete vidieť a počuť, rovnako dbajte na daný príkaz; lebo pri nedodržaní tohto príkazu by každý z vás bol na celý jeden rok postihnutý tým trestom, ktorým som vám pohrozil!“163,11

164 – Správa Judáša Iškariotského o jeho ceste vzduchom a jeho zbytočné otázky. Pánova odpoveď a Tomášove pokarhanie.

Hovorí Judáš Iškariotský: „Pane! To je tvrdý príkaz! Kto ho bude môcť úplne a prísne dodržiavať?“164,1

Hovorím Ja: „Boh aj zo smrti tela učinil nevyhnutný a nezmeniteľný zákon a, napriek všetkému lamentovaniu ľudí, nevezme späť Svoje sväté Slovo! Teraz môžete rozprávať a škriepiť sa, ale na konci musíte aj tak zomrieť! Až na onom svete zistíte, aká nanajvýš potrebná bola pre vás taká smrť. 164,2

A hľa, presne takisto je to s každým príkazom, ktorý prichádza z úst Božích! Urob z neho pre seba zákon, a budeš schopný dodržiavať ho úplne ľahko; ak ale sám sebe predpíšeš nejaký iný zákon ako ti dávam Ja, budeš Môj zákon ťažko schopný dodržiavať. Lebo kde ide jeden zákon proti druhému, tam bude dodržiavanie jedného aj druhého zákona ťažké alebo nakoniec aj úplne nemožné. Rozumieš tomu?164,3

Hovorím ti! Dávaj si dobrý pozor a veľmi presne dohliadni, aby sa časom nejaký proti-zákon v tebe nestal tvojou smrťou!“164,4

Hovorí Judáš: „Ale čo to má znamenať? Veď ty stále rozprávaš, akoby si používal egyptské hieroglyfy, ktoré teraz už sotva nejaký mudrc dokáže prečítať, nie to im ešte porozumieť! Čo je vlastne v princípe ten proti-zákon? Ako si ja sám môžem dať nejaký zákon, keď mi ho dal niekto iný? Ja ho môžem len dodržiavať alebo naň nedbať, a to vyplýva z mojej slobodnej vôle, nie z nejakého proti-zákona!“164,5

Hovorím Ja: „Hovorím ti, ak zostaneš stále taký hlúpy, aký si teraz, bude ti lepšie vrátiť sa zase naspäť do Bethabary; lebo takto Ma len dráždiš a si protivný!164,6

Odkiaľ teda pochádzajú zákony? Azda odinakiaľ ako jedine z vôle toho, kto má moc a silu dávať zákony a trestať ich nedodržiavanie?! Nemá snáď každý človek nad sebou plnú moc a nemôže si robiť, čo chce? Ak si z vonkajších zákonov urobí svoje vlastné, určite ich bude ľahko dodržiavať; ak to ale neurobí, má svoju vôľu ako proti-zákon a nakoniec bude musieť prijať sankciu vonkajšieho zákona.“164,7

Judáš pri tomto vysvetlení síce strúha kyslé grimasy, no predsa len povie: „Áno, teraz tej veci rozumiem a je to tak dobre. Keďže však často hovoríš úplne zastretým spôsobom, začnem byť nesvoj a nervózny, lebo vtedy sa musím pýtať znovu, aby sa mi vec ujasnila, hlavne keď sa jedná o zákon, ktorý by pre viacerých spomedzi nás mohlo byť trochu ťažké dodržiavať – aj pre mňa, k čomu sa nehanbím priznať. Ale Pane, keď sa Ťa niekto iný niečo opýta, hneď mu veľmi priateľsky podáš to najlepšie vysvetlenie; keď sa ale niečo spýtam ja, si vždy nevľúdny, a už sa Ťa skoro neodvážim na nič spýtať, aj keby to bolo niečo dôležité.164,8

Napríklad, moja predvčerajšia zvláštna cesta vzduchom – a to takou neuveriteľnou rýchlosťou, že som nedokázal na zemi rozoznať nič okrem širokého, nesmierne rýchlo ma míňajúceho pásu – mi stále nejde do hlavy; preto by som sa chcel od Teba dozvedieť, ako také niečo bolo možné! Lebo ja som bol odtiaľto asi najďalej, ďaleko na druhej strane brehu mora, a na cestu pešo by som sem potreboval štyri alebo päť dní.164,9

Práve som skončil s kázaním v jednej gréckej dedine, no žiaľ som tam nenašiel žiadne obzvlášť naklonené oči a uši, hoci som vyliečil viacero ich chorých; to ma nazlostilo, tak som z tej hlúpej diery odišiel. Keď som sa však nachádzal od dediny asi na dvetisíc krokov – celkom sám, lebo brat Tomáš ma nechcel sprevádzať do Grécka – prišiel mi naproti vír, a kým som sa spamätal, bol som už vysoko vo vzduchu. Ten neopísateľne silný víchor ma tlačil týmto smerom, a to už spomínanou rýchlosťou, takže som, ako už bolo povedané, nebol schopný ani v najmenšom rozlíšiť, čo sa nachádza na zemi, a ani samotné more som nevidel inak ako blesk, ktorý sa okolo mňa prehnal. Nemal som ani čas premýšľať, čo so mnou bude, ak mi voľný priechod vzduchom zahatá nejaký útes, na ktorom by som sa určite rozbil na stotisíc kúskov! Ako som sa len čudoval, keď som po takej drsnej ceste vzduchom bol úplne jemne zložený na zem, tu pred Tebou, ó Pane!164,10

Preto by som teraz chcel od Teba len pár slovíčkami pochopiť, ako také niečo bolo možné.“164,11

Hovorím Ja: „Priateľu! Ak vieš, kto som, ako sa môžeš pýtať, ako je pre Mňa také niečo možné alebo akými prostriedkami k tomu došlo? Nie sú snáď Bohu všetky veci možné? Pohliadni na oblaky! Kto ich nesie? Už si predtým počul, ako som všetkým vysvetľoval povahu Zeme, Mesiaca, Slnka a mnohých iných hviezd, ktoré sú väčšinou, pre vaše chápanie, nekonečne veľkými slnkami. 164,12

Hľa, tieto veľké, a tým aj nesmierne ťažké svetové telesá voľne plávajú v nekonečne šírom, na všetky strany a všetkými smermi sa tiahnúcom éteri, a pre tvoje chápanie sa pohybujú priam rozprávkovo rýchlo!164,13

Otázka: Kto nesie všetky tie nespočetné telesá v nezmeniteľnom poriadku cez voľný, nekonečný priestor? Len nad tým trochu porozmýšľaj, a hneď aj ľahko a rýchlo uvidíš ohromnú absurdnosť svojej otázky! A tým je tvoja otázka zodpovedaná viac ako dostatočne jasne!“164,14

Pristúpi Tomáš a hovorí: „Ale kedy už aspoň raz prídeš za Pánom s otázkou, ktorá je ho hodna! Či sme všetci, ktorí sme boli vyslaní, neabsolvovali rovnakú cestu vzduchom? My však vieme, že On to tak chcel, tým je pre nás celá táto, aj keď nanajvýš neobyčajná cesta vzduchom vysvetlená viac ako dostatočne! Ak by si pevnejšie a živšie veril, čo a kto je náš Pán a majster, takáto otázka by ti nemohla napadnúť ani v tom najhoršom a najhlúpejšom sne!“164,15

Hovorí Judáš: „Už zase po mne ideš? No, keď ti to robí radosť, tak si poslúž! No tentokrát ma to ani trochu nehnevá, lebo aj sám vidím, že som Pána otravoval s naozaj veľmi hlúpou otázkou – čo sa ale v budúcnosti už určite nikdy nestane.“164,16

Hovorí Tomáš: „Potom aj budeme veľmi dobrí priatelia a bratia, a už ťa nebudem sekírovať!“164,17

Hovorím Ja: „No, už sa ukľudnite, lebo Kisjona má už hotové jedlo a my teraz chceme poskytnúť našim telám nutné posilnenie! Po jedle sa potom už ukáže, čo všetko ešte treba urobiť. Nech je teda tak a pri tom nech to aj zostane!“164,18

165 – Spokojný pobyt nebeskej spoločnosti na hore. Kisjonova otázka trom anjelom: „Prečo sa ľudia musia narodiť?“ Čistí anjeli, padlí duchovia a ľudia. Telo nie je cieľom, ale prostriedkom duchovného vývoja duše.

Všetci sa teraz poberú do chyží, konzumujú jedlo, a nie je medzi nimi asi nikto, kto by nebol v dobrej nálade, teda šťastný a veselý.165,1

Po jedle Kisjona povie, že ak by som s tým súhlasil, pred večerom by ešte navštívil niekoľko konkrétnych miest na svojej hore, aby vyplatil pastierov a pri tej príležitosti skontroloval stav stád, a tiež sa pozrel, koľko vlny už pastieri nahromadili.165,2

Hovorím Ja: „Vieš, zajtra je deň pred šabatom, ktorý by som chcel ešte stráviť na tejto hore; ale dnes, keďže sme sa dlho zdržali pri jedle a deň bude trvať už len niekoľko hodín, by sme mohli zostať všetci pekne spolu a porozprávať sa o viacerých naozaj dôležitých veciach. A tento večer toho ešte dosť zažijete, preto by som chcel, aby sme tu dnes zostali pohromade!“ 165,3

Hovorí Kisjona: „Pane, každé želanie Tvojho srdca je mi posvätným príkazom! Ja ale teraz prvý prichádzam s otázkou, a tá sa týka práve tých troch mužov, ktorí k nám pred pár dňami prišli z východu vo veľkej žiare, a to viac vznášajúc sa vo vzduchu ako dotýkajúc sa pastvín hory. Títo traja muži sú teraz stále v našej spoločnosti, rozprávajú sa s nami, jedia a pijú s nami, sú mimoriadne príjemní a ochotní, a až na omnoho vznešenejší vzhľad vyzerajú presne tak ako my.165,4

Mne to príde tak, že odteraz už zostanú stále s nami – čo by mi bolo nesmierne milé. Ja som ich predtým objal a pobozkal a hľa, mali kosti a riadne pevné, silné telo, takže som sa tomu musel veľmi čudovať! 165,5

Moja otázka sa teda týka toho, že by som sa od Teba chcel dozvedieť, ako je niečo také možné. Predtým boli čistými duchmi a teraz sú práve tak telesnými ľuďmi ako my; odkiaľ teda zobrali telo? A keď oni dostali telo hneď a, ako je vidno, telo, ktoré je omnoho dokonalejšie ako naše, nemohli by sa všetci ľudia dostať na tento svet takýmto spôsobom, namiesto nanajvýš namáhavého zrodenia?“165,6

Hovorím Ja: „Po prvé, týchto troch anjelov by si nemohol vidieť, ani ich telesne cítiť, keby som ťa k tomu na tento čas neuspôsobil tým, že tvoja duša je teraz otvorene spojená s tvojím duchom cez tvoje telo, a dokáže všetko duchovné vidieť a vnímať tak dobre, akoby sa jednalo o niečo prirodzené a teda pevne fyzické; napriek tomu je to však plne duchovné, a nič fyzického v sebe nemá.165,7

Človek a duch sú však veľmi rozdielni v tom, že duchovia – ako sú teraz títo traja anjeli – od prapočiatku ich slobody zo svojej slobodnej vôle múdro jednali podľa Môjho poriadku a odvtedy proti nemu nikdy nezhrešili. No veľká časť duchov – pre tvoje chápanie išlo o nespočetne veľa duchov – slobodu svojej vôle zneužili a spadli preto do súdu, ktorým im bolo pohrozené; a z takýchto duchov, z ktorých sa vlastne skladá celá táto Zem a nespočetne veľa iných svetov, ako je Slnko, Mesiac a hviezdy, prichádzajú – podľa zákona, ktorý je nezmeniteľne uchovaný v celej prírode – prirodzení ľudia, ako aj ľudia všetkých iných svetov, a to známou cestou predchádzajúceho počatia a následného zrodenia, a musia sa výchovou a vzdelávaním vyvinúť najprv v ľudí, a po odložení svojich tiel zase v čistých a úplne slobodných duchov.165,8

Že je tak, najmä zo súdu pozdvihnutému duchovi, dávané ľudské telo len kvôli tomu, aby v ňom podstúpil novú skúšku slobody, akoby v úplne vlastnom svete, to teraz vidíš úplne ľahko z toho, že už dokonalému duchovi by telo bolo úplne nepotrebné, keďže telo je len prostriedok, a nie je a nemôže byť cieľom, keďže nakoniec sa predsa všetko musí stať čisto duchovným a už nikdy hmotným.165,9

Hovorím ti: Táto Zem a toto celé fyzické nebo, ako slnká, mesiace a všetky svety, raz zaniknú – keď sa zo všetkých súdených duchov v nich obsiahnutých stanú cestou tela čistí duchovia; no čistí duchovia zostanú večne a nikdy nemôžu zaniknúť, rovnako ako Ja a Moje Slovo. – Povedz Mi, či si tomuto plne porozumel a pochopil to!“165,10

166 – Kisjonove chápanie Pánom darovaného Svetla. O stvorení Adama. O bytosti muža a ženy. Pád ľudstva. O inkarnácii Pána a vykúpení.

Hovorí Kisjona: „Ó Bože, ó Bože, to je ale hlbina múdrosti! Kto kedy počul o niečom podobnom? Áno, takéto vysvetlenie môže vpravde podať iba Boh; lebo múdrosť všetkých mudrcov Zeme je popri tom úplné nič! Nie, to je naraz priveľa pre smrteľného úbohého hriešnika, ktorým som ja v plnej miere! 166,1

Týmto zjavením sa mi, akoby mávnutím čarovného prútika, ujasnil celý Genezis a stal sa mi celkom zrozumiteľným!166,2

Teraz už chápem, čo znamená, že Boh stvoril z hliny Adama, ako prvého človeka tejto Zeme! Boh zo Svojho večného poriadku chcel, aby si v Zemi odsúdení, uviaznutí duchovia, zo Zeme, ktorá ich väznila, zhotovili z ľahšie tvarovateľnej hliny telo zodpovedajúce ich duchovnej forme, v ktorom by sa mohli ľahko pohybovať, spoznávať svoje ,ja‘, a z tohto ,ja‘ opäť Boha, a tým sa dobrovoľne podriadiť Božiemu poriadku, aby tým dosiahli svoju prapôvodnú duchovnú podstatu, teda aby sa stali dokonale čistými duchmi – takými ako prapôvodní archanjeli!166,3

Áno, áno, teraz mi je zrazu všetko jasné! – Hovorí sa, že ,žena bola stvorená z Adamovho rebra‘ – aké je to zrazu jasné! Tak ako sú hory predsa istotne pevnejšou, a tým aj tvrdohlavejšou časťou Zeme, a teda v sebe aj obsahujú tvrdohlavejších duchov, tak sa aj v prvom človeku, rovnako ako aj vo všetkých nasledujúcich ľuďoch, táto, určitým spôsobom tvrdohlavejšia časť uložila v kostiach, ktoré plne korešpondujú s horami Zeme. 166,4

Tvrdohlavejšie duchovné, to zmyselnejšie, pyšnejšie a arogantnejšie z človeka, bolo Božou múdrosťou a mocou oddelené a vložené do ženskej formy, podobnej mužovi, ktorá, keďže pochádza z muža, stojí s ním v živom spojení, a tým je, cez akt počatia, podľa všemocnej vôle Božej, schopná prebudiť v sebe živý plod. A keďže je jej – ako tvrdohlavejšej duchovnej časti muža – uložené väčšie utrpenie, jej duch môže byť rovnako dokonalý ako u muža jeho mäkší – čím nakoniec podľa Písma aj môže dôjsť a aj dôjde k tomu, že muž a žena sa stanú jedným.166,5

Lebo výraz, že muž a žena majú potom jedno telo, iste neznamená nič iné ako: Hoci ženská bytosť je tvrdohlavejšou časťou muža, tvrdšou skúškou, v porovnaní s mužom, sa nakoniec stane rovnako dokonalou ako každopádne mäkšia duchovná časť muža. – Čo na to hovoríš, ó Pane? Pochopil som túto záležitosť aspoň približne správne alebo nie?“166,6

Hovorím Ja: „Úplne dobre a pravdivo! Je to tak, a práve takto sa má v pravom duchu Písmo čítať a chápať. Potom by sa s ľuďmi dalo dobre rozprávať a pôsobiť z nebies v ich úplne najlepšom záujme! Ale keďže ľudia, a to v prvom rade ženy, druhým zneužitím svojej slobodnej vôle upadli do všetkej zmyselnosti, začali svoje, od Satany zdedené krajšie telo všemožne skrášľovať a stali sa vo svojej sebeckosti namyslenými, pyšnými a neochotnými; mäkšieho muža tým donútili vbehnúť do jej osídiel a on musel, ak chcel byť ženou prijatý, začať úslužne a podriadene tancovať podľa jej panovačného pískania a nakoniec našiel zvláštne zaľúbenie v tom, že bol pravou satanskou ľsťou ženy úplne opantaný.166,7

Tým však úplne vypadol z nebies v ňom klíčiacich; stal sa tým temným, zmyselným, sebeckým, márnivým a panovačným, a spolu so svojou ženou čisto diablovým!166,8

Pravda, človek bol z času na čas, prebudením lásky k životu, napomínaný svojím duchom, aby čítal Písmo a zamýšľal sa nad veľkými Božími dielami! Mnohí tak aj učinili, keď sa predtým – viac alebo menej – vymanili spod jarma ženy. No aj tak im to nepomohlo; keďže Písmu už nerozumeli, a sami sa stali žensky materialistickými, doslovný hmotný význam hneď považovali za plnohodnotnú zlatú mincu, a tým zo Slova Božieho urobili monštrum a z chrámu Božieho obyčajný vražedný brloh!166,9

Hovorím tebe, aj všetkým ostatným: Zašlo to až tak ďaleko, že všetci ľudia by boli úplne stratení, keby som Ja, samotný Pán, neprišiel na tento svet, aby som vás oslobodil spod jarma Satanovho a jeho večnej záhuby; a Ja sám budem musieť zájsť až do úplnej krajnosti, aby som do pravého svetla nebies vyzdvihol najprv len tú najmenšiu časť ľudstva.“166,10

167 – O manželstve. Pád ľudstva spôsobený ženou. „Beda ľudstvu, keď sa ženy začnú zase maľovať a zdobiť a posadia sa na tróny; potom Zem prejde ohňom!“

(Pán:) „Avšak beda ľudstvu, keď sa ženy zase začnú maľovať a zdobiť, a posadia sa na tróny – potom Zem prejde ohňom!“167,1

Preto udržiavajte ženy v dobrej disciplíne; nech sa v prvom rade cvičia v pravej pokore! Mali by byť čisté, ale nikdy nie vymaľované a vyzdobené, lebo vymaľované a vyzdobené ženy sú hrobom a záhubou ľudstva! 167,2

No tak ako je čistá, dobre vychovaná, pokorná žena pravým požehnaním domu, tak je vyfintená, a tým pyšná žena prekliatím celej Zeme, a je tak medzi ľuďmi Satanom v najmenšej podobe, a úplne pripomína hada, ktorý svojimi zmyselnými pohľadmi vábi nebeské vtáky do svojich jedovatých a smrtiacich čeľustí!167,3

Preto radím – bez toho, aby sa táto rada mala stať príkazom: 167,4

Ak si niekto vyvolí a slobodne sa uchádza o ženu, nech sa uistí, že dievča, ktorému dvorí, si nekrášli svoje telo – okrem vody, ktorá je nutná pre zdravie tela – a na ulici neukazuje nezahalenú tvár, čo je pre ženu nevhodné, a nepredvádza svoje vnady, ale je vo všetkom cudná, jej telo je úplne zahalené ľanovým odevom a v zime nefarbeným odevom z ovčej vlny, tiež nie je urozprávaná a nevychvaľuje sa, ako keby niečo mala; lebo pre ženu je veľmi blahodarné, keď nemá nič okrem toho, čo je úplne nutné. Taká žena je potom muža hodná, a malo by sa jej dvoriť. Ale od bohatej, vymaľovanej, vyzdobenej, v mäkkých a pestrofarebných odevoch odetej, ktorá sa na ulici predvádza s odhalenou tvárou, rada sa necháva zdraviť bohatými a váženými, a chudobným hovorí: ,No čo, vy smradľavá bedač?!‘ – hovorím vám – od takého dievčaťa utekajte ako od zdochliny!167,5

Lebo také dievča je najvernejším obrazom pokúšajúceho pekla v tej najmenšej podobe, a kto takejto dvorí, dopúšťa sa toho najhrubšieho hriechu voči božskému poriadku, a mal by počítať s tým, že taká žena, ktorá sa na Zemi len ťažko polepší, ak umrie skôr ako muž, svojho muža, ktorý ju nasleduje do iného života – ak aj on sám bol oddaný cnosti, ale svoju ženu veľmi miloval kvôli jej pozemským prednostiam – určite stiahne do pekla, prinajmenšom na značne dlhú dobu.167,6

Lebo práve tak, ako taká žena používala na tejto Zemi triky, aby polapila muža, ktorého si vyvolila jej zmyselnosť, práve tak, ale tisíckrát zvodnejšie privíta na onom svete svojho muža, ktorý ju nasleduje; vyjde mu v ústrety so všetkým mysliteľným šarmom a stiahne ho do svojho pekelného hniezda. A pre muža tak bude ťažké vymaniť sa spod vplyvu svojej ženy. 167,7

Preto si dávajte dobrý pozor; a ten, kto dvorí, nech najprv svoju nevestu dobre spozná, a všetko si dobre overí, aby si namiesto anjela neuviazal na krk diabla, ktorého sa potom tak ľahko nezbaví!167,8

Rozpoznávacích znakov som vám ukázal dostatok; tých dbajte, aby ste mali šťastie tu i na onom svete! Nedávam vám to síce ako prikázanie, ktoré by vás malo zväzovať, ale iba, ako už bolo skôr poznamenané, ako dobrú radu, ktorá vám, a hlavne všetkým márnivým ženám, môže byť k veľkému úžitku, ak sa jej budete držať.167,9

Lebo ten z vás, kto napraví márnivú a ľstivo zvodnú ženu tak, že táto spozná svoje zlé bláznovstvo, ten raz v nebi dostane veľkú odmenu. 167,10

Odvráťte preto svoje oči od zvodnej ženy, lebo taká žena je skryte – bez toho, aby o tom vedela – v spolku so Satanom a nevedomky slúži jeho zvodným účelom.167,11

Ak chce niekto z vás vidieť Satana v jeho najhoršej podobe, nech sa len pozrie na riadne vymaľovanú neviestku alebo vyzdobenú ženu a videl tak Satana v jeho, pre ľudí najnebezpečnejšej podobe!167,12

Keď Satan pôsobí ako drak a chrlí na Zem vojnu, hlad a mor, vtedy je pre ľudí najmenej nebezpečný; lebo v takejto núdzi sa ľudia obracajú k Bohu, začínajú činiť pokánie a vyhnú sa tak peklu a jeho súdu.167,13

Avšak keď Satan zaodeje svojho draka do svetelného šatu anjela, vtedy je mužovi, ktorý je od prírody naklonený k zmyselnosti, najnebezpečnejší – je to akoby dravý vlk prišiel medzi ovce v ovčom rúchu! Ak vlk príde medzi ovce ako vlk, tieto sa rozutekajú všetkými smermi a zmiatnu nositeľa smrti, takže zostane stáť a premýšľa, ktorú ovcu by mal nasledovať, a nakoniec musí odísť bez koristi; ak však príde v ovčom kožuchu, vtedy ovce neutekajú, ale ešte majú aj radosť, že k nim prišla nová ovca, ktorá je však vlkom, ktorý roztrhá celú čriedu bez toho, aby mu unikla čo len jediná ovca.167,14

Hľa, toto učenie a túto radu by ste si preto mali vo svojich srdciach uchovať ako svätyňu, a prísne sa jej držať tak, akoby som vám ju dal ako prikázanie. Potom budú vaše manželstvá zaodeté požehnaním nebies, inak – prekliatím pekla!167,15

Preto sa nenechajte zviesť slepým a klamlivým šarmom sveta, ale buďte vždy triezvi a správne oceňujte hodnotu sveta. Zlato a perly, ktoré ste teraz dostali z nebies, nevymeňte za bláznovstvá sveta – tak bude medzi vami stále mier; a uvidíte ako sa pred vami otvárajú nebesá! Ak sa však zase necháte polapiť lákadlami sveta, budete to musieť pripísať sebe, keď sa nebesá budú pred vami čoraz pevnejšie a pevnejšie zatvárať; a keď vo veľkej núdzi budete volať do neba o pomoc, žiadnu pomoc nedostanete! Lebo nie je možné, aby niekto, kto má zaľúbenie pútajúce ho k čomukoľvek svetskému, mohol stáť v požehnanom spojení s nebesami.167,16

Lebo každý človek je stvorený a uspôsobený tak, že zlé a dobré, falošné a pravé, nemôže vedľa seba zniesť v jednom srdci – môže to byť buď jedno alebo druhé, ale nikdy nie oba súčasne!167,17

Áno, môže a musí svojím rozumom spoznať obe, no v srdci musí ako základ života spočívať buď jedno alebo druhé.167,18

Pochopili ste a porozumeli plne tejto Mojej rade?“167,19

Všetci povedia: „Áno, Pán a Majster vo všetkej božskej múdrosti!“ 167,20

168 – O kultúre a našich školách. Jedno, čo je potrebné.

Tu ku Mne bližšie pristúpi jeden farizej a hovorí: „Pán a Majster! To je všetko veľmi pekné, dobré a pravdivé, a nič sa voči tomu nedá namietať. Ak ale ľudia nebudú zhromažďovať a správnym spôsobom spracovávať všetky látky, ktoré im Zem v takej hojnosti ponúka, Zem sa čoskoro zmení na púšť; a nebude možné na nej vidieť žiadnu kultúru, či už takú alebo onakú. Či nemusia existovať domy a školy všetkých druhov? Ak odstránime toto, ľudstvo sa v najkratšom čase ocitne v plne zvieracom stave. Lebo človek predsa nemôže odsunúť svet úplne nabok, pokiaľ je obyvateľom hmoty?!“ 168,1

Hovorím Ja: „Vaše školy sú dobré akurát nato, aby už v krehkých mysliach detí zabili akéhokoľvek ducha; a nebola by preto veľká škoda, keby úplne zanikli; lebo vpravde vám hovorím: Ak je svet vaším učiteľom, čo duchovného sa od neho chcete naučiť?168,2

Kto nebude v srdci vyučovaný Bohom, ten zostáva v noci sveta, a Svetlo života mu zostane naveky vzdialené!168,3

Komu ale nesvieti pravé Svetlo života vychádzajúce z Boha, ten je mŕtvy, aj keby sa od sveta naučil všetkej múdrosti anjelov! Na ako dlho by mu poslúžila?168,4

Zostávajte preto vo Mne, aby som Ja zostal vo vás, a múdrosť nebies bude naveky živo napĺňať vaše srdcia! Rozumiete tomu?“168,5

Keď si farizej vypočul z Mojich úst takéto poučenie, prehovoril so zachmúreným a veľmi vážnym výrazom: „Ó veľká, posvätná, rukami uchopiteľná pravda! Aká úžasná, aká veľká si len! Akí šťastní by len mohli byť ľudia na tejto Zemi, ak by stáli v takejto svätej Pravde a zariadili si podľa nej svoj život! Ale, ó Pane, jedno preveľké ,ale‘! Kým zostáva čo len omrvinka Zeme, alebo kým ľudia túto Zem obývajú, bude medzi nimi chamtivosť, závisť, lakomosť, arogancia a všetko ničiaca panovačnosť – samé veci zo základov pekla – a na takejto pôde takáto Pravda, ktorá je nepochybne z nebies, nikdy nezapustí korene, a bude všetkými tisícami tisícov učeníkov pekla prenasledovaná do posledného písmena! K čomu je potom všetká tá nebeská Pravda?“168,6

Ľudstvo musí byť z najväčšej časti vyhladené a na Zem musí byť umiestnené nové ľudstvo, ktoré bude v tejto pravde vychovávané už od kolísky – potom sa dajú očakávať plody vhodné pre nebesá. Ale tak, ako je ľudstvo uspôsobené dnes, je príliš zlé ešte aj pre peklo, nie to ešte pre takéto pravdy z najvyšších nebies!168,7

Ak tiež zamýšľaš založiť malé spoločenstvo, ktoré by malo pôsobiť a rásť v tejto čisto nebeskej múdrosti a pravde, to bude všade obklopené dravými vlkmi, ktorí – a ak sa ich aj nebudú vedieť dotknúť duchovne – ich pozemsky budú neustále znepokojovať a ohrozovať, a oni sa vo svojej čistote nikdy nebudú schopní pozdvihnúť. A kto okrem Boha vie, ako budú po dlhšom časovom období vyzerať nasledovníci takéhoto čistého spoločenstva?!168,8

Ľudia sú a zostanú ľuďmi – dnes anjeli, zajtra diabli, a preto sa nedá dôverovať ani tým najlepším!168,9

Jehova predsa viditeľne vyviedol deti Izraela z Egypta; videli ho vo dne, v noci. V púšti, kde im dal prikázania, ich zázračne živil celých štyridsať rokov. Zázraky sa tam len tak sypali! A keď sa človek zoznámi s dejinami, len rýchlo pohliadne na naše súčasné životné, náboženské a spoločenské vzťahy a pozrie sa na bývalé Deti Božie, nenájde už ani stopu po tom, čím kedysi bývali!168,10

Preto hovorím a tvrdím – bez toho, že by som chcel čo i len v najmenšom predbiehať Tvoju lásku a múdrosť: Je večná škoda takejto Tvojej múdrosti a takýchto skutkov, lebo ľudia sú ich naveky nie hodní! Oheň a síra z nebies, to áno, toho sú hodní, ale nikdy nie takej nezmernej milosti! Takto teraz hovorím len tu, lebo verím, že medzi nami nečíha žiaden zradca. Keď sa ale vrátime, budem mlčať ako hrob! Povedz mi, Pane a Majstre, mám pravdu? Je to tak alebo nie?“168,11

Hovorím Ja: „Pozemsky vzaté, máš úplnú pravdu; je to tak, a tak to aj bude. Ale to všetko Mi nemôže a nesmie zabrániť zvestovať svetu Pravdu z nebies! 168,12

Lebo ak má byť svet súdený, musí mu byť najprv dané to, čo ho samo o sebe bude súdiť a musí súdiť, konkrétne: Pravda z nebies, ktorá teraz cezo Mňa prichádza do tohto sveta, a v tomto svete, hoci aj stále prenasledovaná, zostane.168,13

Tvoj názor je dobrý a voči zlému svetu úplne oprávnený; avšak medzi Bohom a ľuďmi tejto Zeme existujú úplne mimoriadne vzťahy, o ktorých nevie nik okrem Otca a toho, komu to Otec zjaví.168,14

No dosť už o tomto! Už sa zvečerieva a na tejto výšine bude chladno, preto sa poberme dnu do chát! Nech je tak!“168,15

169 – Spor kvôli teplu v horskej chate. Starý slepec, potomok Tobiáša. Evanjelium o smiechu.

Po týchto rozhovoroch sa všetci odoberieme do vnútra veľkej chaty, a mnohí, najmä ženy a dievčatá, sa nahrnú veľmi blízko k ohňu a zohrievajú sa. No niektorí Židia, ktorým by teplo plameňa tiež dobre padlo, sa skryte hnevajú na ženy za to, že si skoro celý oheň zabrali pre seba. A niektorí učeníci prišli za Mnou; povedali Mi to, sťažovali sa na to a šomrali. Ja som im však takéto nevhodné správanie jemne vytkol.169,1

Až na jedného sa všetci upokojili, no ten jeden, tvrdohlavý Žid z Kafarnaumu, stále hundral a hovoril: „Oj, čo tu pomôže rozprávanie? Ja som už vonku premrzol tak, že som to už ledva dokázal vydržať, a teraz, keď sa ako starý muž chcem trochu zohriať, ženy mi zaberú oheň, a ja som pritom už skoro úplne stuhnutý od chladu! Dole nebýva ani uprostred zimy tak chladno, ako dnes na tejto výšine, a ja mám už vyše sedemdesiat rokov, a k tomu od prírody studený temperament. Nechcem byť nezdvorilý, preto Ty povedz ženám, aby ma pustili k ohňu!“169,2

Hovorím Ja starcovi: „A či nevieš, že by som ťa mohol zohriať aj bez ohňa, ak by si mal vieru?“169,3

Hovorí starec: „Áno, Pane, verím! Lebo už som od Teba videl veľa zázrakov, a preto verím, že sa stane všetko, čo povieš a chceš.“169,4

Hovorím Ja: „Tak sa postav k tým trom mužom, ktorý k nám pred pár dňami prišli na vrchole, a hneď ti bude teplo!“169,5

Starec to urobil a hneď mu bolo tak teplo, že nakoniec toľko tepla ani nedokázal vydržať, a začal Mi za taký dobrý skutok preveľmi ďakovať; no keďže mu teraz bolo príliš teplo, chcel sa kúsok schladiť, lebo mu bolo už trochu príliš horúco.169,6

Ja som však povedal: „Rob, ako chceš! Ja som ťa k tým trom mužom nepriviazal! Choď von, tam sa hneď dobre ochladíš!“169,7

A starec vyšiel von, no za chvíľu sa s výkrikom hrôzy vrútil naspäť do chaty a kričal: „Ratujte sa, zachráň sa, kto môžeš! Celá hora je v plameňoch, a čoraz viac sa blížia k tejto chate! Pre Jehovu, všetci sme mŕtvi!“169,8

Zatiaľ čo starec takto bedáka, príde Kisjona, ktorý sa od nás na nejaký čas vzdialil, keď odišiel von kvôli obchodným záležitostiam, a povie Mi: „Pane, iste si mi už odpustil, že som podľa tradície mojich horských pastierov pripravil malú oslavu, keďže si sa rozhodol, že dnes je to Tvoj posledný večer na tejto výšine. Moji pastieri nazbierali v lese otiepky raždia a teraz ich na Tvoju počesť zapálili a spievajú pritom radostné piesne a žalmy. Nechcel by si sa na to ísť trochu pozrieť?“169,9

Hovorím Ja: „Och, naozaj rád, lebo ťa mám nesmierne v láske!“ A zodvihol som sa a išiel von, a všetci učeníci Ma nasledovali.169,10

Ale ženy vysmiali starého Žida, že predtým videl celú horu v plameňoch a narobil kvôli tomu taký rozruch, akoby mal nastať koniec sveta! Starec bol však trochu zahanbený, a tak výsmech žien znášal teraz veľmi trpezlivo. 169,11

Ja som však veselé ženy za takúto drzosť pokarhal a pohrozil im. Potom ženy – medzi ktorými nebolo päť Kisjonových dcér, lebo tieto boli vo väčšej chate zamestnané prípravou večere – prosili Mňa a starca o odpustenie a hovorili, že tým vôbec nemysleli nič zlé.169,12

Starec im to hneď z celého srdca odpustil. Avšak tí traja anjeli pristúpili k ženám a povedali im: „Vypočujte si nás, ženy! Tento starec je potomkom Tobiáša, ktorý bol slepý, a ktorého sme pomocou žlče istej ryby opäť učinili vidiacim, a všetci potomkovia tohto starého Tobiáša, ktorý bol hrobárom, majú vo vyššom veku z určitého tajného dôvodu, ktorý pozná len Boh a my cez Neho, slabé oči. My vám však hovoríme, že je to hrubým hriechom – a jeho príčinou je ľahkomyseľné srdce – ak sa niekto vysmieva slepému, namiesto toho, aby mu podal ruku a viedol ho po chodníkoch a nerovných cestách. Ak by ste nevedeli, že tento starec, ktorý sa tiež volá ,Tobiáš‘, je viac ako spolovice slepý, neboli by ste zhrešili; keďže ste to ale dobre vedeli, a aj tak ste sa mu smiali, zhrešili ste a zaslúžite si veľký trest! Keďže vám však na vašu prosbu odpustil, chceme vám odpustiť aj my.169,13

Ale beda vám, ak sa ešte niekedy budete vysmievať nejakému postihnutému! Jeho postihnutie sa potom stane vaším!169,14

Ľudia by sa aj tak nemali smiať buď vôbec alebo len veľmi zriedka; lebo smiech prebúdza škodoradostných duchov, ktorí sa nachádzajú v ľudskom tele. 169,15

Priateľské stiahnutie svalov tváre, z ktorého môže človek rozpoznať prejav zvláštnej dobroprajnosti, je nebeské; všetok ostatný smiech má však zväčša pôvod v pekle. Lebo diabli sa smejú stále, keď sa im vydarí nejaký nedobrý žart; v nebi sa však nikto nikdy nesmeje, každý je však stále naplnený najprecítenejšou a najpriateľskejšou dobroprajnosťou voči všetkým, aj tým najúbohejším tvorom, a plný súcitu s každým trpiacim bratom, ktorý musí na Zemi ešte stráviť svoj čas. Dobre si to pre budúcnosť zapamätajte! 169,16

Keď sa ľudia začnú veľa smiať na slabostiach svojich bratov, vtedy viera zmizne ako slnko po súmraku, a láska v ľudských srdciach ochladne tak, ako sa teraz ochladila táto noc, a potom bude medzi ľuďmi núdza, akej na Zemi ešte nikdy nebolo!169,17

Zapamätajte si toto učenie z nebies! Trestajte svoje deti, keď sa smejú – radšej ich počuť plakať ako smiať sa! Lebo smiech pochádza z pekla, ktoré je stále plné výsmešného smiechu.169,18

Vyskytujú sa síce okolnosti, kde však len mužom prislúcha, aby sa vysmiali nejakej hlúpej záležitosti alebo nejakej tvrdohlavej hlúposti, vtedy je však smiech zaslúženým trestom pre toho, voči komu je takýto výsmech namierený.169,19

Ak sa však niekto smeje len pre zábavu a vyhľadáva veci, okolnosti a žartovné reči, ktoré v ňom vyvolávajú smiech, ten je hlupák! Lebo len srdce hlupáka sa nechá vyprovokovať k smiechu; no každý, čo len trochu múdry človek hneď a ľahko pochopí posvätnú vážnosť života a bude mu zaťažko sa na niečom smiať.169,20

Preto sa už v budúcnosti nesmejte a odvráťte svoje tváre od klaunov a komediantov, ktorí si nechávajú platiť za to, že vás pripravujú pre peklo. Buďte vždy triezveho srdca, tak sa zapáčite Bohu, a tým získate pravú česť!“169,21

Táto reč urobila na ženy veľký dojem a dali si záväzok, že sa za celý svoj život už nebudú smiať.169,22

170 – Vyliečenie Tobiáša. Spojitosť tohto vyliečenia s naším časom. Večera na výšine.

Starec však počul, čo traja anjeli hovorili ženám, išiel za nimi a povedal: „Tak som započul, že ste vyslovili meno môjho predchodcu a odhalili ste, že moje meno vám nie je neznáme. Božou milosťou a silou, ktorá je vo vás, ste mŕtvemu oku starého Tobiáša prinavrátili život a svetlo. 170,1

Pozrite sa, vy drahí a veční priatelia Boží, stojím na prahu úplného oslepnutia – na jedno oko už nevidím vôbec, a druhé začína byť tiež veľmi slabé. Čo keby ste mi prinavrátili plné svetlo mojich očí? Pre vás by to predsa bolo ľahké! Zmilujte sa nado mnou!“170,2

Anjeli povedia: „Či nevidíš toho, kto s Kisjonom pozoruje do výšky planúce ohne a počúva piesne a žalmy pastierov? Nie my, ale On je to, kto starému Tobiášovi prinavrátil svetlo jeho očí! Za Ním choď! On je Pán a môže robiť, čo sa mu zachce – len On ti môže vrátiť svetlo tvojich očí! My, sami zo seba, môžeme a vieme urobiť práve tak málo ako ty. My sme len Jeho sluhovia a čakáme na Jeho pokyny.“170,3

Po týchto slovách troch anjelov sa starec poberie za Mnou a prosí Ma o svetlo svojich očí. – Hovorím Ja: „Ty si bol predsa dlho silný farizej a obdivovateľ svätyne v Jeruzaleme a považoval si Ma za esejca, mága, a tak podobne; ako si teraz prišiel k viere?“170,4

Hovorí starec: „Pane! Ja som bol tiež prítomný v Kafarnaume, keď si prebudil zo smrti k životu dcéru predstaveného Jairusa – už vtedy som získal vieru. Musel som však vidieť a počuť ešte viac, aby som sa tak vo svojej viere posilnil; a ja som videl a počul, a teraz verím, že Ty, ó Pane, dokážeš všetko, čo chceš. Ak ma Ty, ó Pane, chceš vyliečiť, tak to dokážeš v celej plnosti!“170,5

Na to som starcovi povedal: „Je to síce absurdné, učiniť niekoho vidiacim v čase noci, ale ak je tvoja viera taká silná, ako hovoríš, môžeš sa teda pokojne stať vidiacim aj v noci! Hovorím ti však, že teraz je duchovne pre všetkých ľudí noc a vy všetci ste úplne slepí! A ľudia sa nikdy nestanú vidiacimi cez deň, ale počas noci, a pre mnohých tiež z ich večera a rána vzíde prvý deň, ktorý pretrvá. A tak sa staň vidiacim v noci!“ 170,6

Po týchto slovách sa starec stal vidiacim a obdivoval teraz jednotlivé ohne, ktoré predtým videl zliate všetky do jedného a vnímal teda len jeden oheň.170,7

Keď si uvedomil také čisté svetlo videnia vo svojich očiach, padol predo Mnou na kolená, a nedokázal si Ma dosť vynachváliť a bol nadovšetko šťastný.170,8

Ja som mu však povedal: „Aj ty si počul Môj príkaz; preto aj ty pred všetkými mlč o tom, čo si tu videl a počul, inak ťa postihne to, čím som všetkým pohrozil!“ Nato sa starec zodvihol a prisľúbil, že bude mlčať ako hrob.170,9

A tak sa na tejto výšine všetko dobre skončilo. A keď oheň dohorel, prišli Kisjonove dcéry a pozvali Mňa a všetkých prítomných na večeru. A všetci sme išli, skonzumovali dobré jedlo a odobrali sa na odpočinok. 170,10

171 – Farizeji medzi sebou. Návrh farizeja Rhibu: Ježiša pre pokoj usmrtiť.

Farizeji, ktorí boli lepšieho druhu a teraz už aj viac naplnení vierou – ale pravdaže tak i onak; niektorí viac, iní menej – pričom ich bolo asi tridsať; išli do svojej vlastnej chaty a celú noc sa rozprávali o tom, čo by teraz mali urobiť.171,1

Bol medzi nimi jeden, ktorý sa volal Rhiba a bol to – ako sa hovorí – špecialista. Tento si, potom ako všetci spolu za dlhý čas k ničomu rozhodujúcemu nedospeli, zobral slovo a povedal: „Bratia moji, teraz ste si určite zo dve hodiny vymieňali názory, ale ani o vlas ste sa tým neposunuli bližšie k nejakému záveru. Poznáte ma a už dávno viete, že práve ja som v takýchto kritických prípadoch zvykol trafiť klinec po hlavičke, a myslím si, že ani teraz – keď som si všetko pozorne vypočul a videl, o čom ste sa rozprávali, a čo riešili – môj úder na klinec nedopadne vedľa. Tak ma teda vypočujte!171,2

Je to úplná pravda a nie je možné poprieť, že tento človek, ktorý je synom tesára z Nazaretu, činí veci a koná diela, ktoré by okrem Boha nemali byť možné snáď nikomu; v krátkosti, kto je čo len trochu slabší a nemá ostrý zrak, musí byť z toho všetkého úplne ohúrený a považovať tohto Nazareťana prinajmenšom za poloboha na grécky spôsob. Ani mne samému k takej viere veľa nechýbalo, lebo zjavenia na vrchole tejto hory boli úplne vážne takého mimoriadneho druhu, že nič nezvyčajnejšie sa nemohlo udiať ani za čias Mojžiša a Eliáša.171,3

No pred mojím tajným ostrozrakom prebehli určité veci, ktoré mi sňali pásku z očí, a teraz už úplne presne viem, na čom som. Či ste nepostrehli mužov, ktorí k nám na vrchole prišli ako anjeli?“ – Zo všetkých strán to potvrdzujú. – „Viete ale aj to, kto to je a odkiaľ sú?“ – Všetci to poprú. – „Ja vám tu teraz otvorím oči! Sledujte a počúvajte:171,4

Nebude vám neznáme, že nazaretský tesár menom Jozef, o ktorom sa vždy povrávalo, že disponuje znalosťami o egyptskej a perzskej mágii, je súčasne potomkom Dávida v priamej línii, a z času na čas sa označoval prídomkom ,Syn Dávidov‘. Jozefov otec, ktorý sa volal Eli, taktiež tesár, inak úplne nepoškvrneného charakteru, si za svoj hlavný cieľ tajne určil priviesť svoj kmeň opäť na trón Judska a celej Zasľúbenej zeme. Svojho syna Jozefa poslal pod zámienkou vzdelávania v staviteľskom umení na cestu v dobrej spoločnosti do Perzie, a možno aj do Indie – nie však kvôli staviteľstvu, ale kvôli ohromujúcej mágii, čím mal Jozef, disponujúc takým vedením a znalý takého umenia, oslniť všetkých ľudí a ako Bohom zoslaná bytosť sa tak vyzdvihnúť súčasne na trón Židov i Rimanov. Lebo takto by sa mu ľahšie jednalo s veľmi modlárskymi Rimanmi ako so Židmi. No Jozef musel okrem svojho tajného umenia byť navonok prísnym Židom a pred zákonom byť bez poškvrny tak, aby ani sám veľkňaz nemohol proti nemu nič mať! Jozef sa po niekoľkých rokoch vrátil z ciest naspäť, teraz už plne znalý umenia, avšak bez prostriedkov a príležitostí uviesť ho do praxe. Ako mi hovorili starí ľudia, chýbala mu k tomu aj odvaha, hlavne však rečnícky talent – lebo v tomto bol veľmi slabý, a preto aj veľmi mlčanlivý. Eli videl, že sa prepočítal, a tak nechal svojho syna Jozefa, ktorý nejavil žiaden talent pre trón, vykonávať jeho známe remeslo. Keď Eli umieral, svojho syna Jozefa síce požehnal, no veľmi múdro povedal, že Jozef nemá v danej veci pre svoje deti nič podnikať, lebo sa zdá, že z toho nič nebude. A Jozef s deťmi, ktoré mal so svojou prvou ženou, v tej veci ani nič neurobil. 171,5

Keď mu ale jeho prvá žena umrela a šťastným losom – ktorý si s najväčšou pravdepodobnosťou zabezpečil pomocou mágie, ktorú sa naučil v Perzii – sa mu do opatery dostala krásna mladá Mária, ktorá bola tiež z kmeňa Dávidovho, myšlienka na kraľovanie sa v Jozefovi opäť začala prebúdzať; oplodnil Máriu, ktorá bola vtedy sotva štrnásťročným dievčaťom, a až neskôr sa stala jeho ženou, čo mu, pravda, v Jeruzaleme spôsobilo obrovské nepríjemnosti, z ktorých sa však zachránil pomocou peňazí a mágie a súčasne si, na radu jedného dobrého priateľa v Jeruzaleme, vzal Máriu za ženu. 171,6

Stále žijúci a veľmi majetní rodičia Márie, istý Joachim a Anna, síce s takým manželstvom neboli veľmi uzrozumení, ale Jozef mal vo svätyni mocného priateľa, starého Simeona a hlavne Zachariáša, a vec sa teda bez ďalšieho ostychu uzavrela, Mária sa stala Jozefovou právoplatnou ženou, s čím nakoniec museli súhlasiť aj jej rodičia.171,7

Jozef, obzvlášť povzbudzovaný Máriou, ktorú veľmi miloval, vrhol teraz všetko do toho, aby sa s dieťaťom, ktoré sa vtedy ešte nenarodilo, pokiaľ by to bol chlapec – čo Jozef, ako muž veľmi zbehlý v týchto veciach, musel vedieť už vopred – podniklo pre daný účel všetko možné, k čomu mu teraz mohli dobre poslúžiť aj nezanedbateľné prostriedky jeho svokrovcov. 171,8

Niekoľko týždňov pred pôrodom poslal tajne posla do Perzie a nechal pozvať troch mudrcov, s ktorými sa zoznámil počas svojej mladosti. Títo aj prišli do Nazaretu, no v rovnakom čase cisár Augustus nariadil pre celé Judsko v Betleheme sčítanie ľudu, takže Jozef a Mária, spolu s Jozefovými deťmi, boli v tom čase tiež na ceste do Betlehemu, aby sa zúčastnili sčítania. 171,9

Traja mudrci so svojím veľkým a okázalým služobníctvom prišli do Nazaretu, no keďže teraz nevedeli, kam sa majú obrátiť, odišli do Jeruzalema, kde sa u starého Herodesa nešťastne informovali ohľadom novorodeného kráľa Izraela a naliali tak olej do ohňa! Herodes im, prirodzene, nemohol podať žiadnu inú správu ako, po prvé, že o tom nič nevie, a po druhé, ak by na tej veci aj niečo bolo, že táto rodina sa, rovnako ako tisíce iných, určite nachádza v Betleheme, kvôli sčítaniu nariadeného cisárom. Po tejto správe sa traja mudrci hneď ponáhľali do Betlehemu a tam aj našli to, čo hľadali. 171,10

Ľahko si predstaviť, že pri tom nechýbali magické zjavenia, ktoré dostali dokonca aj Rimanov, inak by starý Herodes neprikázal vraždenie detí. Títo mágovia poskytli dieťaťu na vzdelanie veľké poklady – aj keď mu ich zrovna nedarovali, ale skôr požičali s tým, že keď sa dieťa stane kráľom, vráti požičané naspäť do Perzie.171,11

Preto títo traja mágovia už odvtedy nespustili novorodené dieťa z očí; až do tejto hodiny sa starali o jeho dokonalé magické vzdelanie, a teraz opäť prišli ako traja anjeli z nebies, pomáhať Ježišovi konať jeho zázračné skutky a mámiť všakovakými múdrymi proroctvami a zázračnými činmi ľud, ktorý je slepý, a nevie nič o tom, čo sa skryte odohráva.171,12

Ale nám, ktorí sme uvedení do všetkých takýchto mystérií, oči nikdy nemôžu zaslepiť, a je preto našou posvätnou povinnosťou pozorovať tohto muža na každom kroku, a keď zájde príliš ďaleko, rýchlo mu zahatať cestu. 171,13

Najhoršie by bolo, keby na svoju stranu získal Rimanov; to by bol so všetkou našou snahou úplný koniec! Tomu preto musíme čo najstarostlivejšie zabrániť, inak nám úplne vážne prerastie cez hlavy až do neba! A keď raz už bude hore, potom ho už viac nebudeme schopní stiahnuť naspäť nadol! – Čo na to hovoríte?“171,14

Iní hovoria: „Môžeš mať úplnú pravdu, ale ak sa nakoniec veci budú mať inak, čo bude potom s nami?“171,15

Hovorí Rhiba: „To je otázka, ktorú si za týchto okolností nemôžeme klásť! Je on viac alebo azda môže byť viac ako človek? Kto spomedzi nás je ako pohania, ktorí nevedia, kto a čo je Boh, a považujú preto výnimočných ľudí, rovnako ako viaceré zvláštne zvieratá, za Boha, a uctievajú a modlia sa k nim?171,16

Je azda tento Nazareťan niečím viac ako nadmieru výnimočným človekom, géniom, svojím spôsobom neprekonateľným?171,17

Keby chcel zostať tým, čím je – praktizoval svoje umenie pre dobro ľudí, a tiež ich naučil nejaké veci, v ktorých sú ľudia slepí a nevidia do nich vôbec alebo len málo – mal by nevyčísliteľnú hodnotu, a bola by to závideniahodná krajina, k občanom ktorej by sa počítal. No ak prahne po Dávidovom tróne, korune a žezle, to ho činí odpudivým pre všetkých pravých a čistých Židov, ktorí ešte majú starého ducha, a všetky prejavy v ľudskom živote dokážu prijať a pochopiť v správnom svetle a porozumení, a nenechajú sa tak ľahko vodiť za nos ako nejakí polopohanskí colníci a hriešnici!171,18

Čo už ľudstvu pomôže, keď ho takéto zaslepujúce učenia rozdelia na rôzne sekty, ktoré sa potom, len kvôli odlišnej viere, nenávidia horšie ako dravé zvery? Tí, ktorí sú starej viery, nenávidia neveriacich a títo zase staroveriacich, a tak pôsobí takéto náboženstvo vždy ako presný protiklad toho, čo hlása – namiesto priateľstva, lásky a mieru vyvoláva často najneprekonateľnejšie nepriateľstvo, nenávisť a tú najzúrivejšiu vojnu! A takéto je vždy ovocie každej snahy o náboženskú obrodu! Ak je však ovocie týchto dianí – ako nás učia skúsenosti všetkých čias – stále rovnaké, potom je pre nás, osvietených ľudí a vodcov ľudu, základnou povinnosťou zahatať takýmto revizionistom včas cestu, na ktorej tisíckam hrozí záhuba a zánik. Nie je preto lepšie odprevadiť takého vládychtivého mága zo sveta, akoby mali v krátkom čase mnohé tisíce, zvedené takýmito šialencami, zájsť pod ostrou čepeľou?!“171,19

172 – Protiargumenty vyliečeného Tobiáša (farizeja). Jeho svedectvo o Ježišovi, Jeho posvätnom učení a Jeho božských skutkoch.

Hovorí iný: „Nemáš nepravdu, ak túto vec posudzujeme z čisto svetského hľadiska, no ak po smrti tela existuje pre dušu človeka ešte život – o čom som nikdy nepochyboval – potom všetky tieto pozemské náhľady a vzťahy nemajú vôbec nijakú cenu, a tento Ježiš je Slnkom pre noc ľudského ducha a ukazuje nám pravú cestu, na ktorej už v našich telách môžeme nahliadnuť do veľkého onoho sveta a vziať si z otcovského domu skvelú poživeň pre večný život!172,1

A tomuto on učí a chce slepým ľuďom ukázať ako, bez čohokoľvek ďalšieho, vzduch môže a musí vydať z neba chlieb a víno, teda pravú poživeň, ako sme to aj my všetci pred pár dňami videli na vrchole hory, a jedli a pili sme z nej!172,2

Že stará noc vždy prichádza a musí prichádzať do boja s nadchádzajúcim dňom, to nás učí nielen história ľudí, ale aj celá prirodzenosť vecí, ktoré sa denne odohrávajú a odvíjajú pred našimi očami; to je však tiež Boží poriadok, dopustenie a vôľa, proti ktorej doteraz nikdy žiadna svetská moc nič nezmohla.172,3

Čo chceš teda robiť, ak by ťa tento, od Boha iste úplne preduchovnelý Ježiš chcel uchopiť svojimi myšlienkami a úplne ťa zničiť? Akú opozíciu by si mu potom ponúkol?172,4

Počúvaj, ty! Človek, ktorého vietor a more, všetci zlí i dobrí duchovia, počúvajú na slovo – človek, ktorý mŕtvych privoláva naspäť do života a každú, akokoľvek zastaranú a zlú chorobu vylieči bez liekov, len pomocou svojej vôle, by mohol byť niečo viac ako len génius v odbore mágie! Či si spolu so mnou nevidel a často nepozoroval mágov, ako sú títo obklopení magickými znameniami, invokáciami, amuletmi a magickými paličkami, a z každej maličkosti, ktorú vyvolajú, robia obrovskú vec?172,5

Tento Ježiš však nemá ani amulet, ani žiadne iné magické príslušenstvo, žiadne zázračné maste, žiadne zvláštne byliny ani korene, vôbec to nie je nejaký uzavretý, mystický a z titulu svojich schopností veľkohubý človek, ale je úplne otvorený, dobrosrdečný a nadovšetko ústretový, dobrý priateľ ľudí a človek v najpravejšom zmysle slova.172,6

Vôbec nie je mrzutý, ale má stále dobrú náladu a jeho slová tečú ako med a mlieko. A napriek celej jeho prostote sa tým najzázračnejším spôsobom vždy naplní všetko, čo chce! Ja som pevne presvedčený, že čisto svojou vôľou by dokázal úplne poľahky stvoriť novú Zem! Poznám ho takmer už od jeho narodenia a môžem ti povedať, že už ako malý chlapec, pár rokov starý, dokázal robiť rovnaké veci, aké teraz robí pred nami ako muž! 172,7

Ak ale nejaký človek činí pred nami skutky, aké sú možné jedine Bohu, čo by mi teda malo brániť považovať takého človeka za Boha?172,8

Ja som rodený Galilejec, teraz mám už vyše sedemdesiat, kňazský úrad vykonávam vyše štyridsať rokov a tridsať rokov som mal veľmi slabý zrak, keď som na jedno oko bol už úplne slepý a druhým som videl všetko rozmazane a nečisto. Od koľkých lekárov, ktorí prichádzali do Kafarnaumu z celého sveta a svoje umenie vydávali za takmer nadpozemské veci – krotili hady a divé zvery, odsekávali vtákom hlavy a tie potom v okamihu pripevnili naspäť na krk a vyliečili, stručne, vykonávali skutočné zázraky – som si nakúpil za drahé peniaze lieky, tieto som užíval presne podľa predpisu, ale nič mi to nepomohlo?!172,9

Pred pár hodinami, hneď po večeri, mi on pomohol jedným slovom, bez akýchkoľvek liekov tak, že teraz vidím na obe oči tak dobre a čisto, ako možno nikto z vás!172,10

Pozrite sa na históriu, či po Zemi niekedy kráčal nejaký človek, vybavený takou zázračnou silou a mocou! Mojžiš síce vykonal veľa cez Božiu moc, ktorá mu bola prepožičaná mocou jeho viery, presne podľa Abrahámovho veľkého prísľubu! Ale aké malé sú zázračné skutky Mojžišove v porovnaní s týmito, ktoré pred našimi očami činí Ježiš!172,11

A vy tu seriózne zvažujete, ako by ste ho mohli odpratať z cesty? Fuj! To je od vás hanebné a zaslúžite si byť večne najostrejšie trestaný tým najťažším Božím trestajúcim prútom!172,12

Veru, na tomto Ježišovi sa dokonale naplní to, čo veľký prorok Izaiáš predpovedal o najpovznesenejšom služobníkovi Božom, kde hovorí: 172,13

,Hľa, to je môj služobník, ktorého som si vyvolil, ktorý Mi je milý, a v ktorom má Moja duša pravé zaľúbenie. Svojho ducha som vložil do Neho, a On prinesie pohanom súd. Nebude kričať, ani sa škriepiť, a Jeho krik nebude počuť na ulici. [60] Nalomenú trstinu nedolomí, hasnúci knôt nedohasí, kým súd nedokoná do víťazstva a pohania nebudú dúfať v Jeho meno.‘172,14

Ak by túžil po korune a žezle, nebesá, k tomu by mal moci viac než dosť! Lebo ak dokáže Svojich učeníkov z rôznych svetových častí za okamih preniesť vzduchom pomocou svojich neviditeľných služobníkov – čo sme videli na vlastné oči! – rovnako dobre by mohol zhromaždiť všetkých vládcov sveta a jednoducho im povedať: ,Ja som Pán a vy všetci ste ako vládcovia nadobro skončili! Ak chcete byť Mojimi sluhami, môžete zostať pri Mne; ak to ale nechcete, potom odíďte odo Mňa a zhyňte!‘172,15

Ale On, ktorý je v pravom zmysle slova všemocný, dokonca nám všetkým pohrozil, aby sme ani slovkom tam dole nespomenuli, čo sa tu udialo! Takže On vôbec nehľadá svetskú slávu, nechce si budovať meno; ide mu len o duchovné napredovanie a zdokonaľovanie ľudí. Medzi ľuďmi založí iba duchovný štát a tých, ktorí už nevedia, odkiaľ pochádzajú, privedie naspäť do strateného raja! A kvôli tomuto by sme ho mali – ak by to bolo možné – zniesť z tohto zlého sveta?! Nie, nikdy! Nech je prekliaty ten, kto vo svojej hrudi chová miesta pre takéto myšlienky!172,16

Nikdy Zem nenosila väčšieho priateľa ľudí, ani nikoho, kto by bol viac nesebecký ako On – a na neho vy chcete položiť ruky? Keď sa sami seba opýtate, akého ducha ste deťmi, Satan prebývajúci vo vašej hrudi vám to povie, a jeho odpoveď bude: ,Ja som váš otec!‘172,17

Ako by mal teda vyzerať váš Mesiáš? Možno nejako tak ako vy? Alebo by snáď mal vyzerať ako tisícnásobný Samson a zbraňou Samsona zabíjať jedným šmahom ľudí po miliónoch, a potom na trón posadiť nie Seba samého, ale vás, a nechať si od vás prísne vládnuť; robiť vám ťažného koňa, ťavu, strážneho psa, leva bojujúceho v púšti proti vašim nepriateľom, orla, ktorý so svojimi ostrými očami z výšky ohlási, odkiaľ sa k vám blíži nepriateľ, aby ste vy mohli v úplnom kľude užívať lup celej Zeme a smilniť s tými najnežnejšími a najkrajšími pannami celej Zeme?! To by bol pre vás ten pravý Mesiáš!172,18

Vy chcete byť pánmi, a Mesiáš by mal byť vaším sluhom! Takého Mesiáša by ste radi mali! Ale aby ste Mesiášovi museli hovoriť ,Pane!‘, to vám nie je po chuti, a preto ho chcete odpratať z cesty!172,19

Pohliadnite dovnútra a spýtajte sa vašich sŕdc, či to s vami nevyzerá presne takto a vaše srdcia vám odpovedia hlasným ,Áno!‘172,20

Ak som mal ale vysloviť nepravdu, potom mi povedzte, ako by mal teda váš Mesiáš vyzerať a aké by mal mať vlastnosti!172,21

Je pre nás hanba, že sa menujeme deťmi Najvyššieho, a pritom pohania, colníci a hriešnici sú vo všetkých veciach pred nami! Gréci, Rimania, Egypťania, Peržania, Asýrčania a takmer všetci ľudia, nám známi ako pohania, z vďačnosti voči svojim bohom zbožňovali veľkých múdrych mužov, keďže si mysleli, že takíto muži im boli milostivo daní ich bohmi a preukazovali im božskú úctu, stavali im chrámy a svätili miesta, kde takíto mudrci žili. Existuje len veľmi málo príkladov, že by sa bezbožní pohania voči svojim mudrcom zachovali kruto.172,22

No my, Židia, ktorí sa nazývame ,Božími ľuďmi‘, sme veľký počet našich, Bohom nám zoslaných prorokov ukameňovali a prekliali ich, a predsa sa stále odvážime menovať ,Božími Deťmi‘!172,23

Eliáš, jeden z najväčších a najmocnejších prorokov, musel utiecť skoro až na koniec sveta, aby sa zachránil pred zúrivosťou ,Detí Božích‘ a ich susedov. To sú pekné ,Deti Božie‘!172,24

My sme to boli, kto ukameňoval poslov Božích a teraz by sme chceli odprevadiť zo sveta aj tohto dobrého Ježiša, ak by to bolo možné! Ale o to sa nebesá iste postarajú! Ak by predsa len také niečo bolo možné – lebo Boh dovolí zlému človeku vykonať aj ten najhorší skutok, aby sa naplnila jeho miera pre peklo – potom vám prorokujem večné prekliatie nad všetkými Židmi; že na Zemi nikdy nebudú mať domova, a ich meno, pred ktorým sa dokonca aj pohania skláňali, bude ľuďom odporné!172,25

Ako je pravda, že Boh žije, tak je aj pravda, že sa to stane! A takýto náš zločin nájde nikdy nekončiacu odplatu v pekle! Dobre si zapamätajte, že ja, ako farizej, som vám toto povedal!“172,26

173 – Farizeji chcú Tobiáša ukameňovať.

Niektorí prijali to, čo teraz povedal tento starý muž, ktorý sa, ako už bolo uvedené, volal Tobiáš; ale väčšiu časť to tak rozzúrilo, že si chceli roztrhať rúcha, a potom ukameňovať starého Tobiáša a všetkých, čo držali s ním.173,1

Ale starý Tobiáš hovoril: „Ó, len na nás dokonajte svoj zámer, keď sme sa už stali vo vašich očiach takým pichľavým tŕňom! Traja anjeli, ktorí sú ešte tu, vám za vašu chvályhodnú námahu vymerajú aj chvályhodnú odmenu v pekle, a diabli dokončia trhanie vašich rúch!“173,2

Ako Tobiáš vyslovil na adresu svojich zúrivých kolegov takéto energické slová a títo sa začali ohliadať po kameňoch, do chaty vkročili traja anjeli a ich tváre žiarili ako slnko.173,3

Keď to nespratníci zbadali, pochytil ich veľký strach, padli na tváre a kvíliac od úzkosti, prosili tých troch o odpustenie.173,4

Títo však povedali: „Ak ste nepriateľmi tých, ktorí sú pobádaní a vedení Duchom Božím, kto sú potom vaši priatelia? Hovoríme vám to rovno do tváre: Sú to diabli! Preto sa obráťte, inak okúsite moc Najvyššieho!“ 173,5

Trasúc sa smrteľnou úzkosťou, kričia: „Čo máme robiť?“ Tí traja povedia: „Buďte pokorní a verte pravému Synovi Božiemu, ktorého duša je Jedno s Otcom! Lebo Otec je v Ňom a nie mimo Neho! – Po týchto slovách traja anjeli zmiznú, farizeji sa začnú opäť dvíhať, a úplne upustia od svojich nadmieru zlých zámerov.173,6

Tobiáš sa ich však teraz opýta: „Tak ako je to teraz; čo chcete podniknúť? Kde sú tie prekliate kamene? Prečo nezdrapíte tých troch, ktorých ste predtým považovali za troch zamaskovaných mágov z Perzie?“173,7

Hovoria mocne zasiahnutí: „Vieš predsa, že musíme dodržiavať Mojžišove ustanovenia, na ktoré sme prisahali pred nebom a svätyňou! Keď ale teraz tento Ježiš učí všade opak, ako by nám malo byť zaľahko, vymeniť našu prísahu za toto takmer úplne protimojžišovské učenie? Chceme však o tom pouvažovať a uvidíme, čo sa dá robiť! Teraz nehovoríme áno, ani nie; lebo stojí napísané, že z Galiley nikdy žiaden prorok nepovstane! A tak je táto záležitosť, svojím spôsobom taká zázračná, predsa len spojená s veľmi mnohými pochybnosťami!“173,8

Hovorí Tobiáš: „To je síce pravda, že z Galiley nepovstane žiaden prorok, ja sa ale pýtam, či tiež stojí napísané, že z Galiley nemá povstať Mesiáš! O tom, podľa mojich vedomostí, nestojí napísané nič! A čo sa týka prichádzajúceho Mesiáša, nikde nie je nejako zvlášť označené miesto, kde má povstať! Ak podľa Písma nemá Galilea vydať proroka, aj tak nám môže celkom dobre dať Mesiáša! Lebo medzi prorokom a Mesiášom bude predsa len nekonečný rozdiel, či nie?!“ Hovoria zasiahnutí: „To máš pravdu; preto o tom chceme poriadne porozmýšľať.“173,9

Povie iný farizej v pozadí, ktorý si celú tú dlho sa ťahajúcu konverzáciu vypočul v úplnej tichosti bez toho, aby vyjadril svoj názor: „Priatelia a bratia! Aby sme sa tejto nanajvýš podivuhodnej záležitosti dostali na koreň, k tomu náleží úplne vecný a čerstvý stav mysle; my všetci sme však stále viac alebo menej opití z večere, a k tomu sme navyše totálne ospalí! Ako by sme mohli a mali vysloviť platný názor na takúto podivuhodnú, a predsa nie nedôležitú a nevážnu vec?!173,10

Preto si teraz myslím, že by sme si mali trochu pospať a zajtra pokračovať v ďalších, a istotne múdrejších úvahách! Lebo sa mi vidí, že už začína svitať, a ráno už na seba nenechá dlho čakať; preto by sme mali k nemu prikročiť – aspoň kvôli šabatu – v príslušnom pokoji, a nie hádaním sa o našich názoroch a náhľadoch!173,11

Veľký dav Ježišových prívržencov sa už začína hniezdiť, tak sa mi zdá! My by sme ich chceli alebo mali pozorovať – ale ako, keď sme úplne ospalí, a oni možno odídu skôr, ako sa my zobudíme, keďže si teraz nutne musíme trochu pospať?!“173,12

Iný mu skočí do reči a povie: „To je ľahká pomoc – postavíme stráž!“ Povie predchádzajúci rečník: „Žeby teba alebo niekoho iného, kto je takisto ako ty a ja úplne ospalý; a ako stráž zaspí presne tak ako my dvaja?!“ 173,13

Hovorí tretí: „So spaním toho už veľa nenariešime, lebo ostatní sa už začínajú zberať na odchod, a tak nám nezostáva nič iné ako nasledovať ich príklad. Lebo cesta dole na rovinu je zdĺhavá a v dedine nebudeme ešte dlho po východe slnka!“173,14

Hovorí štvrtý: „No, teraz je už pred chatou aj Majster Ježiš a pripravuje sa na odchod, takže nám už nič iné nezostáva, len sa taktiež ihneď pripraviť?“173,15

Hovorí prvý: „No, už je to tu! Ako som si to predtým myslel, presne tak to teraz je. To teda bude pekná cesta – nevyspatí, a k tomu ešte riadne potrundžení od vína zo včerajšej večere!“173,16

Viacerí povedia: „Nuž, teraz sa už nič iné nedá robiť! Oni, ktorí sú oddýchnutí, na nás určite čakať nebudú! Preto, hore sa! Vyspíme sa dole v dedine.“ Teraz sa všetci dvíhajú a rýchlo sa poberajú von.173,17

Keď sú už farizeji všetci pripravení, no Ja sa ešte hneď nevydávam na cestu do údolia, začnú byť, až na niektorých, podráždení, a pýtajú sa Ma, či ešte nechcem vyraziť.173,18

Ja im však poviem: „Ja som Pán a robím si, čo chcem, a nikto sa Ma nemá pýtať: ,Prečo takto?‘ Ak to ale niekomu nevyhovuje, ako to chcem pre Seba a Mojich, nech si robí, čo chce; veď Ja nikoho nedržím! Ak chce niekto ísť – no, tak nech ide! Ak chce ale niekto čakať – nech teda vo všetkej trpezlivosti čaká! Pred úsvitom ďalej nepôjdem, a predtým sa ešte naraňajkujem, lebo cesta je ďaleká a únavná.“173,19

Hovoria farizeji: „Môžeme si teda nakrátko zdriemnuť?“ Hovorím Ja: „Určite! Lebo Zem k úsvitu nepotrebuje svetlo vašich očí, určite však potrebuje svetlo Mojich očí, aby tak v hlbinách bolo svetlo!“173,20

Farizeji si medzi sebou povedia: „Tomu nech rozumie kto chce a môže; my tomu nerozumieme!“173,21

Hovorí starý Tobiáš: „Ja tomu už rozumiem, a preto zostávam tu vonku; snáď sa rozvidnie aj v mojich hlbinách.“173,22

Hovoria iní: „Rob si čo chceš, ty starý čudák, my ale ideme do chaty a trochu si tam pospíme.“ S týmito slovami sa všetci rýchlo poberú do chaty a vrhnú sa na svoje lôžka.173,23

Tobiáš ale ide za Mnou, plný úcty, a chce Mi oznámiť, čo sa v noci udialo v jeho chate. Ja ho však upokojím a poviem: „Viem o všetkom! Keby som to nebol vedel, ako by som ti potom mohol v pravý čas poslať pomoc?! Nechaj preto všetko pekne tak! Lebo kto sa pred časom proti Mne postaví, ten bude musieť tvrdo kopať proti ostňom! Preto sa neboj! Lebo odteraz ťa už nepostretne nič takéto odpudzujúce!173,24

Poďme teraz ale trochu vyššie, na tamten kopec smerom na východ – odtiaľ budeme môcť vidieť nádheru toho najkrajšieho východu slnka; a niečo také posilňuje dušu, tak ako aj telesné údy a rozveseľuje srdce a obličky.“ 173,25

Po týchto slovách sa teraz všetci so Mnou poberú na alpský kopec a túžobne očakávajú východ slnka, ktorý už tiež na seba nenechá dlho čakať. 173,26

174 – Nádherný východ slnka. Dobrá a pekná reč Tobiášova. Pánove pokyny pre život. Pravidlá pre sudcov a zákonodarcov.

Keď zhruba po hodine nadišiel takýto východ slnka v ťažko opísateľnej nádhere a majestáte, všetci boli pozdvihnutí a dojatí k slzám; a spievali žalmy na slávu Toho, ktorý stvoril všetky takéto zázračné, dobré a úžasné veci.174,1

Po tejto slávnostnej rannej hodine povedal starý Tobiáš: „Ó Pane! Toto je iný chrám ako ten v Jeruzaleme, ktorý je vždy plný nechutností a špiny! Koľkokrát som vo svojom živote spieval žalmy nad žalmy, a moje srdce bolo pritom suché ako desaťročná slama a studené ako ľadová kryha! A ako horúco teraz bije pre môjho všemocného Stvoriteľa! Ako často som chodieval do chrámu, a aký rád som bol, keď som mohol odísť z jeho stále smradľavých hál; no tu mám chuť zostať celú večnosť a z najhorúcejších hlbín lásky môjho srdca chváliť veľkého Boha, ktorý stvoril všetky tie nespočetné úžasné veci! Ty drahý Majster, ako Ti mám poďakovať za takýto vysoký posvätný životný pôžitok, aký som nikdy predtým nezažil?!“174,2

Hovorím Ja: „Kto k Božiemu Stvoreniu pristupuje takto, a tak vrúcne cíti a vníma, čo preto dlží svojmu Bohu a Stvoriteľovi – ako je to teraz v tvojom prípade – ten Mi tým už aj priniesol to najlepšie a najpríjemnejšie poďakovanie.174,3

Zostaň odteraz pri takomto cítení a vnímaní, a nikdy nezatváraj srdce pred chudobným bratom, aj keď bol niekedy tvojím nepriateľom, a raz sa staneš hodným veľkej milosti z nebies! Ak vidíš všelijakých hriešnikov, nesúď a neodsudzuj ich, lebo – správne Ma pochop – väčšinou to nie sú oni, ktorí hrešia, ale duch, ktorý ich ženie. Ty nemôžeš vedieť, akým duchom sú hnaní. Je veľa takých, ktorí by sa vo svojej zbožnosti mohli ľahko stať pyšnými, a potom by s veľkým znechutením a odporom zhliadali dole na hriešnikov zo svojich domnelých cnostných výšin, čím by sa nevedomky stali väčšími hriešnikmi, ako sú tí, ktorými opovrhujú. Potom príde nejaký duch; pokúša takého človeka k nejakému hriechu, a cnostný hrdina, ktorý už spyšnel, sám na sebe zažije, že ešte zďaleka nie je žiadnym Bohom, ale len celkom obyčajným slabým človekom!174,4

Taký človek sa potom opäť stane pokorným a bude činiť pokánie, nad ktoré sa predtým, ako domnelý cnostný hrdina, cítil byť príliš povznesený. 174,5

A tak nikto nemá nenávidieť hriešnika kvôli tomu, že je hriešnik; každý však robí dobre a dostatok, keď nenávidí hriech a skutočne ním opovrhuje! Len tvrdohlavému zloduchovi, ktorý sa s hriechom zjednotil, nemáš podávať ruku! Keď sa však kvôli tomu, pre svoje polepšenie, dostane do ozajstnej biedy, potom si na neho máš spomenúť, a keď ťa poprosí, nemal by si pred ním zatvárať svoje ucho. A keď vidíš, ako vedú páchateľa na popravu, nemal by si cítiť radosť z jeho presmutného osudu, a aj keby spáchal na tvojej rodine ten zločin, za ktorý ho teraz vedú na smrť, vedz, že nie je nemožné, aby aj takýto zločinec dospel na druhom svete ku spáse!174,6

Láska nech je vo všetkých veciach prevládajúcim prvkom života každého človeka! Spravodlivosť, ktorá nemá korene v láske, nie je pred Bohom žiadnou spravodlivosťou; a ten, kto ju vykonáva ako sudca, je preto pred Bohom desaťkrát väčším hriešnikom ako ten, ktorého odsudzuje, a Boh ho raz bude súdiť rovnako nemilosrdne, ako on súdil svojich blížnych.174,7

Preto nikoho nesúď a nezatracuj, aj keby sa voči tebe akokoľvek hrubo prehrešil, aby si raz ty nebol odsúdený a zatratený – lebo akou mierou niekto meria, takou istou mierou mu opäť raz bude vymerané na druhom svete. Prísny, a podľa zákona akokoľvek spravodlivý, no neláskavý sudca nájde raz nad sebou rovnako prísne spravodlivého a neúprosného sudcu; drábi a kati však nikdy neuzrú Božiu tvár!174,8

Kto chytí zlodeja alebo vraha, učinil dobre, ak ho odovzdal spravodlivému súdu; ale sudca by nikdy nemal zabúdať, že zločinec, kým žije na tomto svete, ešte nie je úplným diablom, ale pokriveným, zvedeným človekom, na ktorého by sa, k jeho prípadnému polepšeniu, mali vyčerpať všetky prostriedky, kým môže byť, ako nepolepšiteľný diabol, odsúdený na smrť!174,9

Pri poprave sa však má postupovať tak, že odsúdenec nebude hneď usmrtený, ale bude po celý deň zavesený pred ľuďmi na kole, päť piadí nad zemou, pevne uviazaný za ruky a nohy.174,10

Ak bude na kole z úprimného srdca prosiť, že sa polepší, má byť z kola sňatý a odvedený do vhodného, láskavého a spravodlivého nápravného zariadenia, z ktorého sa však nesmie prepustiť na slobodu skôr, ako sa jeho polepšenie nepochybne preukáže ako pravé. Ak však zločinec visiaci na kole nepreukáže za celý deň žiadne známky polepšenia, potom je to dokonalý diabol a má byť preto, pokiaľ na kole ešte žije, po západe slnka usmrtený a následne spolu s kolom spálený na mieste popravy.174,11

Toto ti hovorím z toho dôvodu, že aj ty si bol sudca, a stále medzi farizejmi si; mal si obstarávať pohrebné miesta pre mŕtvych a popraviská pre zločincov, tak aby si sa v budúcnosti podľa toho zariadil.174,12

Dobré však pre každého, kto sa tým bude riadiť – jeho meno bude žiariť vo večnej knihe života!174,13

Teraz sa ale poberme naspäť k chatám; náš Kisjona už pripravil skromné raňajky a očakáva nás so svojou ženou a svojimi dcérami.“174,14

175 – Pánova dobrota voči Jeho nepriateľom. On a Jeho sa postia. Zostup z hory.

Teraz rýchlo zídeme dole a Kisjona sa Mi náhli naproti, aby Mňa a všetkých učeníkov pozval na raňajky; súčasne však prosí aj o odpustenie, keďže stoly sú dnes prestreté o niečo skromnejšie ako zvyčajne, lebo zásoby sú dnešnými raňajkami už vyčerpané a on neposlal po nové, keďže vedel, že dnes – na šabat – sa opäť poberiem naspäť dole do nížin. Keď sa preto raňajky ukážu skromnejšie, ako to bývalo doteraz, aby som to tentokrát nepripisoval jeho vôli, ale z jeho strany úplne nezavinenej nemožnosti! 175,1

Ja som ho upokojil a povedal som: „Ohľadom toho buď úplne pokojný a nerob si žiadne starosti! Takto je to úplne dobré a správne, a všetko postupuje podľa Mojej vôle. Mimochodom, ako Môjmu najdrahšiemu bratovi a priateľovi ti musím povedať, že si sa počas týchto niekoľkých dní aj tak namáhal až priveľa.175,2

Čo sa týka nepozvaných hostí – zástupu farizejov – nedopustil by si sa vôbec žiadneho hriechu, keby si im neprestrel žiaden stôl, lebo títo majú veľké množstvo zlata a striebra, a mohli by sa, ak tu chceli byť, vydržiavať sami! Ale, pravdaže, si nezhrešil ani tým, keď si sa o nich postaral bezplatne. Ak im však chceš vystaviť účet, Ja proti tomu nebudem nič mať. No starého Tobiáša beriem na Seba.“175,3

Hovorí Kisjona: „To aj urobím; lebo je ale veľa takých, ktorí sú chudobní a im sa tie peniaze zídu! Teraz sa však, ó Pane, spolu s Tvojimi učeníkmi ponúkni z tohto, tak trochu skromného jedla. Farizeji ešte spia vo svojej chate, a ja by som chcel, aby nejedli s nami!“175,4

Hovorím Ja: „Nechaj to tak! Zobuď ich a pozvi ich k jedlu! Dnes sa s Mojimi budem až do obeda postiť; prvé poriadne jedlo si dáme až dole.“ 175,5

Kisjona hneď urobil to, čo som mu povedal, aj keď mu to prišlo trochu zaťažko. Farizeji a ich spoločníci sa rezko zdvihli z lôžok a ponáhľali sa na raňajky, ktoré, napriek šabatu, veľmi náhlivo zjedli, lebo sa báli, že slnko – ktoré síce vyšlo už dávno, ale ešte neosvetľovalo chatu, ktorá bola otočená smerom na západ a postavená pri vysokej stene – by mohlo zasvietiť na chatu a potom by už nesmeli jesť až do západu slnka, alebo až v chráme v Jeruzaleme pri akte zrušenia šabatu.175,6

Kisjona si to vedľa Mňa všimne, a povie: „Toto je naozaj zábavná záležitosť – pre týchto začína šabat až vtedy, keď slnečný lúč osvetlí bod, na ktorom sa nachádzajú! Ako si to ó Pane, teraz videl už niekoľkokrát, slnko nad túto chatu prichádza až okolo obeda, a títo naoko-služobníci preto započnú a začnú sláviť šabat až v polovici dňa. Takýchto chasníkov veru sotva ešte niekde Zem nosí!“175,7

Hovorím Ja: „Teraz ich nechajme! Už čoskoro, a to ešte kým zídeme úplne dole, sa vyskytne niekoľko príležitostí, ako im ich šabat vmietnuť do tváre. To ale nie je všetko, čo sa týka toho, ako prefíkane dokážu šabat obísť. Ak chcú, a cez šabat sa im v ich synagógach nečrtá žiadna bohatá žatva – pozatvárajú okná a dvere, takže slnko nemôže svojím svetlom dosiahnuť príbytky týchto naoko-služobníkov, a potom v dome žiaden šabat nie je! Takže zamračený deň sa tiež nepočíta za plný šabat, pokiaľ vo svojich synagógach nezažnú sedemramenný svietnik – pri tejto príležitosti, pravdaže, za bohatú obetu! Z toho dôvodu im pochmúrny šabat vždy vyhovuje viac ako takýto jasný, ako máme dnes.175,8

No dnes sa ešte, ako som už spomenul, vyskytne príležitosť, keď toto budeme môcť vytiahnuť na denné svetlo. Teraz sa už ale vydajme na cestu, lebo dnes bude veľmi teplo, a vo veľkej horúčave sa necestuje príjemne.“175,9

Nato hneď aj vyrazíme a rýchlymi krokmi schádzame z hory do údolia. Farizeji sa pachtia za nami a zlostia sa na naše rýchle tempo; jeden na nás dokonca zavolá: „Prečo tak nezmyselne bežíte? Vari ste na výšine niečo ukradli?!“175,10

Mladší Matúš, apoštol, im to však nemôže darovať a odsekne mu: „My kráčame svojimi vlastnými nohami tak, ako vy svojimi, a ideme preto tak dobre, a tak rýchlo, ako chceme; z čoho vám, dúfam, nemusíme skladať účty! Tiež sme sa s vami vopred nedohodli a nezaviazali sa, ako rýchlo máme pred vami ísť, preto držte jazyk za zubami, a choďte si svojou cestou, ako viete a môžete! My sa o vás nestaráme, tak čo sa vy staráte o nás?!“175,11

Povie jeden farizej, ktorého toto už poriadne rozhnevalo: „Čo to tu táraš, ty hlúpy colník; vari nevieš, že dnes je šabat a nikto sa nemá škriepiť?!“ 175,12

Hovorí Matúš: „Takže šabat má platiť len pre mňa, a pre vás nie?! Kto sa začal prvý hádať?! Nikde predsa nie je napísané, že cez šabat sa nemá rýchlo kráčať; práve naopak, vy požadujete, aby sa človek cez šabat cestou do synagógy nemotal, a teda nijako neprekračujeme váš zákon, ak dnes, cez šabat, kráčame o čosi rýchlejšie ako iný deň. V dedine dole sa predsa tiež nachádza malá synagóga, do ktorej, ak pôjdeme naozaj rýchlo, určite dôjdeme v správny čas – tak čo potom od nás ešte chcete?!“175,13

Povedia farizeji: „Áno, presne tak ako ty, vyzerajú tí, čo sa ponáhľajú do synagóg a škôl! Je to len na smiech, keď colník rozpráva o synagóge! Vari ťa nepoznáme?! Ty si väčší pohan ako rodený Grék, a chceš nám tu rozprávať o nejakom zápale pre synagógy, ty čierny bezbožník?!“175,14

Hovorí Matúš: „Už je najvyšší čas, aby ste si začali krotiť jazyky, inak si dovolíme narušiť šabat palicami na vašich chrbtoch! Len sa pozrite na týchto večných povaľačov, aké práva si chcú nad nami osobovať! Ešte jedno urážlivé slovo a zabudnem na šabat a svoju ľudskosť, a začnem s vami jednať ako medveď!“ Po tejto vyhrážke už farizeji síce nič nehovoria, ale vo vnútri zúria.175,15

176 – Scéna s farizejmi kvôli trhaniu klasov cez šabat. Milosrdenstvo je lepšie ako obeta. „Syn človeka je Pán šabatu.“ Vyliečenie človeka s vyschnutou rukou. Farizeji chcú ukameňovať Ježiša. Kisjonov zásah. Pán odchádza, uzdravujúc mnohých.

No po nejakom čase, už skoro dole v údolí, sme došli k jednému poľu, ktoré sa pred nami rozprestieralo, a bolo plné už takmer dozretého obilia. Cez toto pole viedla cesta, a my sme sa touto cestou vydali, lebo do dediny to tadiaľ bolo bližšie. Išli sme teda cez to obilie, prirodzene, cez šabat. No učeníci, ktorí spolu so Mnou nemali žiadne raňajky, boli hladní, a preto začali zrelšie klasy trhať, šúchať ich v rukách a jesť z nich zrno. (Matúš 12,1) 176,1

Keď to uvideli už aj tak zúriví farizeji, hneď sa za Mnou ponáhľali a s dôležitým výrazom na tvári Mi povedali: „Či nevidíš, čo robia Tvoji učeníci cez šabat, a že sa to nesmie?!“ (Matúš 12,2) 176,2

Ja im hovorím: „Nečítali ste, čo urobil Dávid, keď bol hladný on, aj tí, čo boli s ním? (Matúš 12,3) Ako vošiel do Božieho domu a ako jedol predkladané chleby, ktoré nesmel jesť ani on, ani tí, čo boli s ním, iba kňazi samotní? (Matúš 12,4) Alebo či ste nečítali v Zákone, že v deň šabatu kňazi v chráme šabat porušujú, no sú aj tak bez viny?! (Matúš 12,5) 176,3

Videli ste Moje skutky na výšine a počuli Moje učenie, a viackrát vám bolo povedané, kto som! Ak by vám to všetko nestačilo, hovorím vám to teraz priamo do tváre, že tu vo Mne je Ten, ktorý je väčší ako svätyňa! (Matúš 12,6) 176,4

No keby ste vedeli, čo znamená: ,Mám zaľúbenie v milosrdenstve, nie v obete!‘, tak by ste vo svojich srdciach týchto nevinných neodsúdili! (Matúš 12,7) Vy slepí a hluchí farizeji, vedzte teda: Syn človeka, ktorým som Ja, je Pánom aj nad šabatom!“ (Matúš 12,8) Tieto slová farizejov vyľakali, takže sa hneď stiahli a učeníkom už viac nebránili v trhaní klasov. 176,5

Ale Kisjona, ktorý stále kráčal po Mojom boku, a ktorému patrilo toto pole, Mi povedal: „Pane, ja sa teraz budem ponáhľať napred a hneď dám pripraviť bohaté jedlo, lebo mi je ľúto učeníkov kvôli ich zjavnému hladu!“ 176,6

Hovorím Ja: „Tak to urobíš naozaj veľmi dobre. No napriek tomu pôjdem teraz s učeníkmi najprv navštíviť jednu školu – kvôli týmto farizejom – aby sa ešte viac nerozhnevali. Matúš im už aj tak leží v žalúdku, lebo im predtým povedal, že tak rýchlo ideme kvôli synagóge. Ak by sme teraz popri škole len tak prešli, to by bol koniec a začali by robiť cirkus; ak ale najprv pôjdeme do školy, zapcháme im tým ústa; a ty im potom môžeš, keď skončí šabat, bez ďalších rečí predložiť svoj účet.“ Po týchto slovách išiel Kisjona so svojimi priamo domov, kde našiel všetko v najlepšom poriadku. 176,7

My sme však odbočili trochu doľava, smerom k škole, ktorá ležala na najvyššom bode dediny. Keď sme tam dorazili, hneď sme sa vydali do tej veľmi málo navštevovanej školy. (Matúš 12,9) Farizeji nás tam pešo nasledovali, a vo vnútri už boli poriadne napálení, lebo na poli boli kvôli svojej slepej hlúposti pred učeníkmi na smiech, keď som odmietol ich sťažnosť ohľadom trhania klasov.176,8

Ako sme vošli do školy, farizeji sa hneď začali nafukovať, a priviedli Mi jedného človeka, ktorý mal už dlhý čas vysušenú ruku, a bol preto neschopný skoro každej práce. Vtedy sa Ma opýtali – keďže som predtým povedal, že som Pánom aj nad šabatom – či je povolené liečiť aj cez šabat. Túto otázku Mi však položili len preto, aby proti Mne získali nejaký zjavný dôkaz; lebo ich zlé srdcia už horeli hnevom a zúrivosťou.176,9

Ja im však vravím: „Čo sa Ma teraz pýtate, akoby ste vy sami dokázali tomuto chorému pomôcť a oživiť jeho dávno odumretú ruku?! Ak ho ale budem chcieť vyliečiť, hádam si od vás nebudem pýtať povolenie?!176,10

Kto spomedzi vás je taký hlúpy, že ovcu, ktorá mu spadne do jamy, nevytiahne kvôli šabatu?! (Matúš 12,11) O koľko lepší je však človek od ovce! Preto sa snáď smie učiniť cez šabat nejakému človeku dobro?!“ (Matúš 12,12) 176,11

Farizeji zmĺkli; Ja som však toho človeka zavolal k sebe a povedal mu: „Vystri ruku!“ On ju vystrel a bola opäť zdravá ako druhá ruka, ktorá nikdy nebola chorá. (Matúš 12,13) 176,12

To už bolo na farizejov priveľa; opustili školu a išli preč, aby sa poradili, ako by Ma mohli zabiť. (Matúš 12,14) 176,13

Avšak Matúš, ktorý bol skvelý špión, sa zakrádal za nimi, nepozorovane ich vypočul, vrátil sa naspäť takmer bez dychu a nahlas oznámil, čo počul. Nato som rýchlo vyslal za Kisjonom učeníka a dal mu odkázať, že dnes sa u neho, z múdrych dôvodov, nebudem môcť zastaviť na jedlo, keďže farizeji Mi usilujú o život, a Ja z nich nechcem robiť ešte väčších hriešnikov, ako už aj tak sú, a preto sa z tejto oblasti na nejaký čas vytratím. Učeník sa ponáhľal rýchlosťou šípu, vediac, kam má potom prísť za Mnou.176,14

Sotva to Kisjonovi dopovedal, ten sa s celým svojím domom hneď zobral, nechal všetko tak, čo najrýchlejšie zhromaždil ešte ďalší veľký počet ľudí a ponáhľal sa do školy, kam prišiel presne v tej chvíli, keď farizeji, už vyzbrojení kameňmi, chceli vniknúť do školy.176,15

Že farizejov tu Kisjona patrične vyplatil, asi netreba zvlášť rozvádzať. Následne som odtiaľ odišiel, spolu s veľkým počtom ľudí, ktorých chorých som cestou všetkých vyliečil – v čase žatvy pšenice bola totiž táto oblasť, ktorá ležala blízko Galilejského mora, trochu horúčkovitá, takže tu stále bolo dosť veľa chorých, hlavne ženského pohlavia, a títo, keď sa o Mne dopočuli, všetci utekali za davom ľudí, a cestou prišli za Mnou, aby som ich vyliečil. A všetci, ktorí prišli, boli vyliečení. (Matúš 12,15) 176,16

No potom, ako boli vyliečení, som im pohrozil, aby o tom doma nikomu nerozprávali (Matúš 12,16), ani nikomu – nech je to už ktokoľvek – nespomínali, na akom mieste som ich vyliečil, a ktorým smerom som sa následne vydal. Prisľúbili, že to budú čo najpresnejšie dodržiavať, a Ja som ich v mieri prepustil.176,17

177 – Otázka apoštola na Pána, prečo sa niekedy zdá, že On, ako všemohúci, sa bojí ľudí. Pánova odpoveď.

Keď sa toto vybavilo, pristúpil ku Mne apoštol a povedal: „Pane, niekedy si tak trochu záhadný! Pozri, my sme už od Teba videli toľko zázračného a sami na sebe toľko zažili, že aj keby sme chceli, ani na okamih by sme nemohli zapochybovať, že Ty si a musíš byť v plnom a pravom zmysle slova Synom živého Boha; lebo skutky, ktoré činíš, neboli doteraz možné žiadnemu človeku. No pritom máš aj tak určité momenty, keď to vážne vyzerá, že máš pred ľuďmi strach, aj keď máš predsa – o čom sme sa už viackrát vskutku presvedčili – k dispozícii celé zástupy tých najmocnejší anjelov z nebies, očakávajúcich Tvoje rozkazy!177,1

Farizejov, spolu s ich zhruba päťdesiatimi neozbrojenými prívržencami, z ktorých jeden je zbabelejší ako druhý, by sme v pohode vybavili aj my; takisto ako jedno všemocné slovko od Teba – a farizejom by určite na všetky časy prešla chuť prenasledovať Ťa! Ako si Ty, disponujúci všetkou božskou mocou, mohol ujsť pred tými chlapmi, vieš, to je pre nás záhada, ktorú úplne vážne nedokážeme ani pri najlepšej vôli pochopiť! – Vysvetli nám preto toto svoje zvláštne správanie!“177,2

Ja som povedal: „Stále ste pozoruhodne slabí a slepí, keď takú vec nedokážete posúdiť už na prvý pohľad! Pozrite sa, stalo sa to preto, aby ste vedeli, že sa naplnilo to, čo o Mne predpovedal prorok Izaiáš (Matúš 12,17), keď hovoril: ,Hľa, to je Môj služobník, ktorého som si vyvolil, Môj najmilejší, v ktorom má Moja duša zaľúbenie; položím na Neho Svojho Ducha, a On bude pohanom zvestovať súd (Matúš 12,18). (Súd tu znamená toľko ako Pravda, Láska a Život; lebo je to tiež Pravda, ktorá vytvára pravý a spravodlivý súd.) Nebude sa škriepiť a vrieskať, a na uliciach nebude počuť Jeho vykrikovanie. (Matúš 12,19) Nalomenú trstinu nedolomí a tlejúci knôt lampy nezahasí, kým nedokoná súd (plnú Pravdu). (Matúš 12,20) A pohania budú dúfať v Jeho meno.‘ (Matúš 12,21) 177,3

Vidíte, v tom aj spočíva dôvod, prečo som s farizejmi nechcel a nemohol pripustiť žiadnu hádku a ešte menej nejakú ručnú výmenu názorov. 177,4

Mimochodom, Ja som vopred dobre vedel, že Kisjona ich odtiaľ nenechá odísť nepotrestaných! Teraz sú potrestaní desaťkrát viac, ako keby sme sa s nimi dostali do potýčky my; lebo po prvé ich Kisjonovi ľudia strašne zmlátili, a po druhé nesmú o všetkom tom, čo videli, počuli a zažili, povedať v Kafarnaume ani slovo, čo ich hnevá a žerie úplne najviac.177,5

Lebo keď sa niekto z nich o tom nahlas zmieni čo len slovom, potom – ako mu bolo pohrozené na hore – v okamihu onemie, ohluchne, a kde je to nutné, aj oslepne. Preto sa Ma aj chceli pokúsiť usmrtiť – mysleli si, že sa tým zničí zaručený účinok Mojej hrozby, ktorú som vyslovil na hore, a ktorej verili.177,6

Stále Ma totiž považovali za zlého mága, ktorý ako živý síce môže pôsobiť, ale ako mŕtvy už nie. No najhoršie pre nich je teraz to, že nevedia, kam som odišiel. Smerom na východ už síce vyslali dvoch poslov, aby Ma vypátrali – lebo zo školy nás videli utekať na východ; že sme sa ale v lese, po hodine cesty, vydali zrazu na západ a hneď sa vydáme cez more na druhú stranu, o tom nevedia, a preto aj bude ich hľadanie veľmi neplodné. No, je už teraz vaša záhada vyriešená?“177,7

Hovoria dvanásti, a tiež mnohí iní, ktorí idú so Mnou: „Áno, teraz je nám už všetko jasné! Je to naozaj oveľa lepšie, ako keby sme my sami položili ruky na tých zloduchov; teraz je už všetko v najlepšom poriadku.“ 177,8

Judáš povie, trochu lakonicky: „Až na naše žalúdky! Okrem množstva surových pšeničných zŕn sa nám dnes ničoho nedostalo, a to je už večer. Preto by bolo naozaj dobré, keby bolo možné postarať sa trochu aj o naše žalúdky, kým sa vydáme na more!“177,9

Hovorím Ja: „Dnes sa budeme ešte postiť, prinajmenšom na druhý breh; tam sa hádam niečo nájde.“177,10

No Tomáš vytkne Judášovi takúto drzosť a hovorí: „Ale ako je to možné, že ty uprostred toho najvznešenejšieho učenia Pána dokážeš prísť s takýmito naozaj zversky sprostými poznámkami?! Nemáš snáď vo svojom tele žiadnej cti alebo hanby?! Keď už máš teda taký strašný vlčí hlad, zober si nabudúce so sebou niečo na jedenie, ale robiť pred Pánom takéto poznámky je niečo tak hrozne sprosté, že je nad tým škoda strácať slová!“177,11

Hovorí Judáš: „Áno, áno, už som zase zabudol, že aj ty si ešte v našej spoločnosti! Ty si a naďalej zostávaš mojím nadriadeným a zdá sa, že máš ozajstnú radosť, keď mi pri každej príležitosti môžeš uštedriť nejaký úder. Tak dobre! Keď ti to robí radosť, tak v tom pokračuj, ale ja sa nad tebou rozčuľovať nikdy nebudem!“177,12

Hovorí Peter: „Tak je to lepšie; no nakoniec má Tomáš predsa len pravdu, aj keď je niekedy trochu tvrdý. Ja si ale myslím, že máme vždy hľadieť na Pána; a keď niečo povie, je to dobré a správne tak, ako to bolo povedané, a každý by sa mal podľa toho zariadiť! Ak ale Pán nepovie nič, potom my by sme mali ešte o to menej niečo hovoriť! Myslím si, že by sme na to mali stále dbať, obzvlášť v prítomnosti Pána, aby medzi nami vládli mier a jednota!177,13

Môj drahý brat Tomáš, pozri sa, keď hladný Judáš nemlčí ani pred Pánom, potom pred tebou bude mať strach ešte menej! Ak sa však vzájomne napomíname, ponechajme všetku tvrdosť a horkosť bokom, aby sa ten Izaiášov výrok, o ktorom nám predtým rozprával Pán, prejavil aj na nás, Jeho učeníkoch!“177,14

Hovorím Ja: „Tak je to správne, Môj drahý Šimon Jonáš! Tak to má byť medzi vami a na Zemi medzi všetkými ľuďmi! Lebo ak má niekto ranu a položí sa na ňu niečo ostré, to ranu vyliečiť nepomôže, ale ju len zväčší a zhorší. Kto však ranu zabalí balzamom a čistým olejom, ten ju aj čoskoro vylieči a napraví tak škody na tele.177,15

Teraz už však k brehu zatáčajú lodníci Môjho priateľa, Kisjonu, a on sám je s nimi; poďme preto na breh, aby sme boli poruke, keď lodníci vyhodia lano; potom loď pritiahneme úplne k brehu a rýchlo na ňu nastúpime; lebo na tomto pobreží majú protivietor, a preto dokážu len ťažko priraziť k brehu. Na ceste späť nám však protivietor veľmi dobre poslúži a za krátky čas nás prenesie na opačný breh. Teraz sa ale ponáhľajme dole na breh, aby sa zbytočne nevysiľovali!“177,16

178 – S Kisjonom na lodi do Jesairy. Jedlo na pobreží. Vyliečenie posadnutého, nemého a slepého. Baram pozve Pána s Jeho ľuďmi na obed.

Teraz sa ponáhľame na breh a dorazíme presne v tom správnom čase, keď lodníci vyhadzujú na breh lano. Peter, sám veľmi skúsený lodník, sa vyhodeného lana hneď chopí; loď teraz poľahky pritiahneme na breh a hneď na ňu nastúpime. Tá nás behom hodiny a pol dovezie na náprotivný breh, a to do blízkosti miesta, ktoré bolo spolovice obývané Grékmi a spolovice Židmi. 178,1

Pobrežie sme dosiahli, keď západ slnka ešte udržiaval oblasť dobre osvetlenú, takže sme ešte mohli všetko dobre rozoznať. Kisjona vyslal dvoch lodníkov, aby zistili, či by sa dalo vybaviť ubytovanie pre aspoň sto ľudí. No lodníci sa čoskoro vrátilo bez toho, aby niečo vybavili; tak sme strávili noc na lodi, keďže vietor utíchol a more bolo celkom pokojné, len s malými vlnami.178,2

A Kisjona dal zakrátko priniesť z lode množstvo chleba, vína a pečeného mäsa; nechýbali ani jeho žena a dcéry, ktoré nás obsluhovali. Že takýto vývoj bol pre Judáša, ktorý už na náprotivnom brehu začínal pociťovať značné žalúdočné obtiaže, nanajvýš žiadúci, netreba zvlášť rozvádzať. 178,3

Kisjona sa Ma tiež opýtal, či má na lodi urobiť oheň, lebo noc na mori býva obyčajne dosť chladná, aj napriek akejkoľvek veľkej horúčave dňa. Ja som mu to povolil a vo veľkej osvetľovacej panvici, v ktorej sa nachádzalo množstvo čistej živice, oleja a iných ľahko horľavých látok, sa hneď založil oheň; a táto lodná fakľa čoskoro horela veľkým jasným plameňom a osvetľovala celé okolie silnou žiarou. To však čoskoro prilákalo množstvo zvedavcov z miest na pobreží, a boli medzi nimi takí, ktorí Ma z pobrežia, ktoré bolo naozaj blízko, spoznali aj na lodi, a začali sa radovať, že Ja, ako známy zázračný liečiteľ, sa nachádzam na ich mieste; bolo tam totiž veľa chorých.178,4

Mnohí sa z brehu ponáhľali naspäť domov a po celom mieste rozhlásili, že sa nachádzam na lodi.178,5

Netrvalo dlho a na breh priviedli jedného nemého a súčasne slepého, ktorý bol tiež posadnutý, a ľudia Ma prosili, či by som ho mohol a chcel vyliečiť.178,6

Pribehlo sem však aj niekoľko farizejov z tohto miesta, aby sa pozreli, čo sa bude diať, a títo ľuďom hovorili: „Tohto sa sotva pokúsi vyliečiť!“ 178,7

Ja som však tohto posadnutého v okamihu vyliečil aj z lode, takže potom dokázal oboje – rozprávať, aj vidieť. (Matúš 12,22) Tu sa všetci ľudia na tomto mieste zhrozili, a Židia, ktorí neboli naklonení farizejom, kričali: „Toto je pravý Syn Dávidov, v ktorého dúfajú všetci Židia!“ (Matúš 12,23) 178,8

Na tomto mieste bol ale jeden muž, čestný a spravodlivý; tento pristúpil blízko k lodi a povedal: „Božsky veľký, úžasný Majster! Prečo by si sa mal dať v noci na rozkolísanej lodi pripraviť vetrom a nepríjemným chladom noci o iste potrebný odpočinok!? Zvláštnou vlastnosťou tejto morskej oblasti, ktorá je všetkým dobre známa, je to, že horúcejší deň je nasledovaný príslušne chladnou nocou, z čoho pochádzajú všetky choroby ľudí, ktorí tu bývajú. Ja mám ale veľký, priestranný a dobre zariadený dom, kde by si aj so svojimi učeníkmi mohol mať viac ako dosť miesta, a mohli by ste tam pobudnúť tak dlho, ako len budete chcieť; skromná poživeň vám tiež nebude chýbať!“178,9

Ja mu poviem: „Áno, tvoje pozvanie prijímam, lebo viem, že tvoja duša je bez falše. Je tu však aj Kisjona so svojou ženou a svojimi dcérami; je to on, komu patrí táto loď, a je to verný učeník a muž podľa Môjho srdca – máš miesto aj pre neho?“ Starý muž povie: „Aj keby tu bolo viac takých rodín! Kto je s Tebou, bude v mojom dome vítaný!“178,10

Hovorím Ja: „Nech sa teda aj tvojmu domu dostane veľkého požehnania!“ (Kisjonovi:) „Nechaj teda loď priraziť úplne k brehu, aby sme pomaly mohli vystúpiť na breh!“ To sa hneď udialo a my sme čoskoro dorazili do domu nášho starého muža, ktorý cez svojich ľudí hneď učinil prípravy na naše čo najpohodlnejšie ubytovanie.178,11

179 – Pokora a veľkodušnosť starého hostiteľa. Milosť zhora. Pánove poznámky o Jeho sláve. Ľudia velebia Spasiteľa.

Keď bolo úplne postarané o miesta na nočný odpočinok, prišiel ku Mne starec so svojimi synmi, ktorí boli zväčša rybári, námorníci a stolári, a povedal: „Pane, tak rýchlo, a tak dobre, ako to za krátky čas bolo možné, je teraz na vaše ubytovanie všetko pripravené a môžete ho teraz využiť, ako sa vám bude páčiť. Ako vždy, Ty si teraz Pán aj v tomto dome, ktorý som postavil so svojimi siedmimi synmi. Ak niečo chceš, rozkazuj, a ja budem tvojím sluhom a budem Ti slúžiť s celým mojím domom!“179,1

Hovorím Ja: „Ty si to, čo si, a Ja tiež som, čo som; keďže si ale pokorný a ponížil si sa, budeš preto tiež raz povýšený v Mojom Kráľovstve! Na dnes nepotrebujeme okrem oddychu nič; ráno sem však nechaj prísť chorých tohto miesta, aby som ich vyliečil.“179,2

Hovorí starec: „To budeš mať dosť čo robiť; miesto je to nie malé, a sotva sa nájde dom, v ktorom by nemali nikoho chorého! Táto oblasť je síce najúrodnejšia pozdĺž šíreho pobrežia mora, no pre ľudí zároveň aj – čo je dosť čudné – najmenej zdravá; nič iné len horúčky a vyrážky všetkých druhov!“179,3

Hovorím Ja: „S tým sa netráp! Zajtra to všetko bude inak! Len sa uisti, že zajtra budeš zásobený rybami, aby Moji učeníci, ktorí sa dnes väčšinou postili, sa opäť raz nasýtili! Všetko ti to bude vynahradené!“ 179,4

Hovorí starec: „Pane! Odpusť mi, že ti teraz protirečím! V mojom dome našli už tisícky ubytovanie a nasýtenie, a doteraz som ešte nikdy od nikoho nič neprijal, a už vôbec nie od Teba! Moje účty prenechávam vždy vetru; tento ich odnesie ku hviezdam, kde prebýva všemocný Otec, ktorý bol vždy mojím najistejším platiteľom a odmeniteľom a bude ním aj tentokrát! O koľko chorých a postihnutých bolo u mňa za mesiac postarané, a pritom nikto z tých, ktorí patria k môjmu domu, neochorel, a to napriek nezdravému prostrediu! To je milosť zhora, a preto nehovor nič o náhrade alebo dokonca platení; lebo ja by som neprijal jedno, ani druhé!“179,5

Hovorím Ja: „Áno, ale má to v sebe jeden háčik! Ak ti neoplatím Ja, potom to s náhradou z hviezd bude tiež vyzerať pobiednejšie! Lebo Ja mám do diania vo hviezdach a nad nimi veľmi veľa, a nakoniec až všetko čo hovoriť a prikazovať!“179,6

Tu starec zostane veľmi zarazený, a nevie, čo má povedať. Až po nejako chvíli povie, tak trochu nesmelo: „Pre Jehovu! Si azda anjel z nebies, alebo Ti nejaký taký pomáha a bol Ti Otcom z nebies daný k službe?“ 179,7

Hovorím Ja: „Odober sa teraz úplne bezstarostne k potrebnému odpočinku; zajtra ti ale bude mnohé odhalené! Teraz však choď von a povedz ľuďom, ktorí ešte vonku lomozia, že by si tiež mali ísť oddýchnuť a ráno by mali doniesť chorých; Ja ich všetkých vyliečim.“ Nato šiel starec von a urobil to, čo som mu nakázal.179,8

Vtedy sa ľud začal radovať a kričať: „Sláva vznešenému Synovi Dávidovmu! Prišiel k nám, aby nás oslobodil od všetkých útrap! Nevieme síce, odkiaľ k nám prišiel, ale zatiaľ je isté, že Boží Duch je s Ním tak, ako bol s jeho praotcom Dávidom! Lebo ak by s Ním Boží Duch nebol, nedokázal by vyliečiť toho posadnutého!“179,9

S ľuďmi však bolo aj niekoľko farizejov, aby ako chrámová polícia sledovali všetko, čo budem Ja, o ktorom už veľa počuli, ďalej robiť. Už vyliečenie posadnutého, ktorý bol súčasne hluchý, nemý a slepý, im spôsobilo značný šok, a tak sa stále radili, čo by sa dalo urobiť, aby Ma pred ľuďmi predstavili ako vagabunda, lumpa, švindliara alebo dokonca čarodejníka, ktorý je v spolku s diablom. Preto pred ľuďmi hovorili: „Zajtra sa pekne ukáže, akého je Ducha! Pozrieme sa, ako vylieči to množstvo zmrzačených, chromých a malomocných!“ Ľudia hovoria: „Keď toho najhoršieho dokázal tak náhle vyliečiť, tých ostatných istotne vylieči ešte o to ľahšie! Vy by ste ale do týchto vecí nemali vôbec nič hovoriť, lebo vy ste ešte žiadneho človeka neuzdravili, či už vašimi drahými modlitbami alebo ešte menej pomocou vašich amuletov, ktoré pred chorými vychvaľujete a predávate ich za drahé peniaze!179,10

On má v tele Ducha Božieho, lebo to viac ako dostatočne preukázal všemožnými skutkami; vy však v sebe nemáte žiadneho ducha – okrem ducha pýchy, chamtivosti a panovačnosti!179,11

Vy chcete byť po Bohu prvými a od nás, ľudí, požadujete božské uctievanie; no my vám hovoríme, že pre nás ste tí poslední a ste stokrát horší ako všetci pohania! Vy totiž pre naše dobro nerobíte nič, nepracujete, a tí, čo k vám chodia do školy, v priebehu pár rokov natoľko osprostejú a upadnú, že by ich bez zvláštnej Božej sily a moci určite nedokázal dať dokopy ani anjel! A to je ešte to najlepšie zo všetkej vašej starostlivosti a námahy pre naše domnelé dobro!179,12

Manželky Židov, vašich súvercov, stokrát zvádzate k cudzoložstvu a s ich dcérami páchate smilstvo; ale to je nič! Keď sa tak ďaleko odváži zájsť nejaký úbohý diabol, bude ukameňovaný, ak je chudobný; ak je ale bohatý a uznávaný, môže sa vykúpiť a ešte k tomu zostane aj vaším priateľom! 179,13

Židia, vaši súkmeňovci, vás, samozrejme, nepoznajú tak dobre ako my, Gréci; a ak vás už poznajú, aj tak nesmú nič povedať. My vás však poznáme a smieme aj hovoriť; preto vám vravíme, obzvlášť pri tejto vhodnej príležitosti, za čo vás podľa plnej pravdy považujeme!179,14

Teraz už ale choďte rýchlo domov, inak na vás dopadne búrka gréckych pästí! My tu však budeme držať stráž a ak by ste sa odvážili čo len dotknúť tohto človeka, budete mať dočinenia s nami!179,15

My sme tiež kedysi boli Židia, ale teraz sme radi, že sme Gréci. No aj keď sme podľa mena a pred políciou Gréci, v srdciach sme napriek tomu praví Židia – pravdaže, nie takí ako vy, ktorí za peniaze predávate svoje modlitby ku cti Božej a pripisujete im tie najlživejšie účinky. 179,16

My sa k Bohu modlíme sami, pretože je Boh, a my, ako jeho tvorovia, sme povinní sa k Nemu modliť. Choďte preto teraz ďalej, lebo vaša blízkosť je nám protivnejšia ako páchnuca zdochlina.179,17

Po tomto nedvojznačnom vyjadrení ľudu, ktorí pozostával z dobrej polovice z Grékov, ktorí tu bývali, sa farizeji čo najrýchlejšie vyparia, a ľud jasá nad takýmto víťazstvom a tým, že mohli týmto povaľačom – ako farizejov obyčajne nazývali – vmiesť do tváre holú pravdu.179,18

180 – Porada farizejov. Plán mladého farizeja na ochranu Spasiteľa a jeho príhovor k davu.

Táto oblasť bola inak známa svojimi mimoriadne bystrými obyvateľmi. To už musel niekto pochádzať zo zdravej krvi, ak sa chcel s nimi merať, hlavne s Grékmi; takže tu bývajúci farizeji dobre vedeli, že s týmito ľuďmi sa zle handrkuje. Preto ani teraz veľa nenamietali a išli si svojou cestou domov. No doma ešte o to viac dumali, ako by Ma mohli spochybniť alebo od základov úplne zničiť.180,1

Jeden z nich, ktorý bol trochu lepšieho ducha, na konci – keď sa mu zdalo, že porada sa už nejako príliš naťahuje – povedal: „Bratia, bez ohľadu na výsledok teraz prezentujem svoj názor, že by sme teraz mali ísť spať, aby sme zajtra ráno boli zajedno v hlave, i v srdciach! Čo nám už dnes pomôže všetko to dumanie a premýšľanie?! Aj zajtra je deň. Počkajme, čo prinesie, a potom sa nám s Jehovovou pomocou viac ujasní, čo je to za záležitosť s týmto zvláštnym človekom. Že je na ňom niečo mimoriadne, o tom niet ani najmenších pochýb; lebo vyliečenie posadnutého na pobreží z lode bez toho, aby sa ho čo len trochu dotkol, je zjavenie, akého tu, podľa môjho názoru, ešte nikdy nebolo!180,2

Preto by sme mali vyčkať, čo všetko bude zajtra nasledovať; potom budeme ľahšie schopní urobiť si na to ucelený názor! Lebo len tak ho teraz slepo odsúdiť, to by bola priveľmi odvážna vec, obzvlášť pri veľkom rozrušení nášho ľudu, ktorý už dlho drží viac s Grékmi ako s nami, ktorým sme už dávno tŕňom v oku. Dajte preto na mňa a nechajte si poradiť. Zajtra je tiež deň, ktorý by nám snáď mohol byť naklonený viac, ako bol ten dnešný!“ 180,3

Iný hovorí: „A čo urobíme ohľadom tých urážok, ktorými nás ľudia predtým počastovali? Tiež by sme sa na to mali pokojne vyspať, nenechať si kvôli tomu rásť šedivé vlasy, zabudnúť na ne, akoby sa to nikdy nestalo; nedotiahnuť to k spravodlivému potrestaniu?“180,4

Hovorí ten lepší: „Skasíruj ich, ak môžeš! Alebo žiadaj od previnilcov zadosťučinenie už dnes alebo zajtra, ak sa ti dá! Čo ale zmôže jeden jediný proti mnohým!? Pomlčať o tom, to sa, aspoň mne, zdá najvhodnejšie; minimálne nateraz. Ak však chceš proti tomu niečo urobiť už teraz, žiaden zákon ti ruky nezväzuje; ja si však za seba najprv počkám, ako sa celý tento príbeh vyvinie, a až potom podniknem vhodné kroky. Nechaj najprv jablko dozrieť na strome, ak ti záleží na tom, aby si nehrýzol do kyslého! Rozumieš mi?!“180,5

Po týchto slovách tohto trochu lepšieho farizeja, ktorý bol stále mladým, životaschopným človekom, a preto so starými vydriduchmi veľmi nedržal, sa všetci farizeji a zákonníci odobrali na odpočinok, no prikázali jednému zo svojich sluhov držať stráž, aby ráno neprespali prvé udalosti, ktoré by čarodejník mohol prevádzať.180,6

Ten trochu lepší farizej však, potom ako všetci ostatní, vrátane ustanoveného strážcu, už tuho spali, vyšiel von a sám premýšľal, čo by mal urobiť, aby starým prekazil ich zlé plány. Pomyslel si: „Keby som len mohol prísť za tým zázračným mužom, potom by som mu mohol dať dobrú radu, ako by mal na to ísť, aby mohol svoje liečenie vykonávať bez prekážok zo strany mojich kolegov! Ale ako sa k nemu dostať? Vzrušení ľudia obliehajú jeho dom, a ako vidím, už aj vodia a nosia chorých; zajtra tam bude veľká tlačenica a nebude sa dať k nemu dostať. Ja ale viem, čo urobím! Pôjdem teraz rovno za ľuďmi a na rovinu im poviem, ako to myslím, a ukážem im, že ja sám som nepriateľom tých starých mamonárov, a že tomu zázračnému mužovi musím odhaliť niečo, bez čoho len sotva bude môcť podniknúť svoje liečenie! Ak mi to ľudia dovolia, bude to dobre, a ak mi to nedovolia, no – tak som aspoň dostatočne vyhovel tlaku svojho srdca.“180,7

S takýmito myšlienkami sa poberie naspäť k ľuďom, ktorí ho v noci zaliatej mesačným svitom ihneď spoznajú ako mladého rabína.180,8

Hneď mu idú naproti Gréci, ktorí predtým bývali Židmi, a veľmi hrubo sa ho pýtajú, čo tu robí o takomto čase, a či nie je náhodou špión. On im však hovorí dobrým, dôverným tónom: „Drahí muži a priatelia! Moja koža je síce zahalená farizejským rúchom a, ako vám je známe, som aj vskutku ozajstným farizejom, lebo som sa ním musel stať ako prvorodený bohatého domu v Jeruzaleme, keďže to chceli moji slaboduchí rodičia. A tak som navonok síce farizejom, ale v mojom srdci som ním ešte menej ako vy všetci, hoci vy ste teraz Grékmi.180,9

Môj zámer a pointa sú jednoduché: Vy poznáte mojich kolegov rovnako dobre ako ja a viete, aké práva si všetci osobujú. Oni sú teológovia a mimo nich nesmie z Písma nikto ničomu rozumieť, hoci, medzi nami povedané, rozumejú lepšie asi všetkému ostatnému ako Písmu. Sú však k tomu vyvolení svätyňou a využívajú tak svoje domnelé právo, a vy s tým nič nenarobíte. 180,10

Taktiež sú lekármi, a preto nestrpia, aby sem prišiel nejaký cudzinec a svojím umením poškodzoval ich príjmy – k tomu sú taktiež privilegovaní zo svätyne a vedia, ako bojovať za svoje práva, a s tým a proti tomu nič neurobíte.180,11

Taktiež sú vo zvláštnych, Mojžišom určených prípadoch, sudcami a pánmi nad životom a smrťou svojich podriadených a toto právo môžu využívať ako, kedy a na komkoľvek sa im zachce, a nikomu sa nemusia zodpovedať; každý rok len musia poslať do Jeruzalema zoznam – spolu s ročným nájomným, ktoré musia za synagógu a školu odvádzať svätyni – a zvyčajne ich pochvália, ak je zoznam tých, ktorých odsúdili, početný.180,12

Lebo všetky tieto úrady boli už dávno svätyňou buď doživotne predané alebo prenajaté; my sme tu len nájomníci a ja dokonca len podnájomník. 180,13

Môžem vám povedať, že taká synagóga a škola stoja vo svätyni veľa peňazí! A aby sa za to mohli pýtať ešte väčšie peniaze, sú potom svätyňou privilegovaní všemožnými potvrdenými právami, príjem z ktorých potom takýto nájomca, ktorý má zákony pre seba, nedopustí znižovať.180,14

Kupujúcim alebo nájomcom synagógy alebo školy sa však môže stať až potom, ako bol vo svätyni za všemožných ťažkých prísah vysvätený za farizeja. No keď sa raz farizejom stane, nie je už také ľahké sa ním odstať!180,15

Ale pozrite sa – hoci pravý Žid by si mal pred takýmito podfukmi zo strany svätyne odpľuť, tieto sú dokonca uznávané a vynucované štátom, a vy proti tomu nič nezmôžete. Mohol by som vám toho povedať ešte viac, ale toto stačí, aspoň do tej miery, aby sa vám ujasnilo, akými právami farizeji disponujú, proti ktorým násilím, momentálne, žiaľ nič nezmôžete. 180,16

Ak by som starých pomstychtivých kolegov kvôli dobrej veci neuchlácholil, boli by ste už vo veľmi ošemetnej situácii, lebo oni chceli dať poslať po légiu vojakov do Kafarnaumu a vydať celý dom súdom! Takže ja som vaším priateľom, a nie nepriateľom, a ešte menej nejakým prešibaným nepriateľským špiónom! Len ma nesmiete vyzradiť! Ak ste ale prístupní dobrej rade odo mňa, potom ma veľmi trpezlivo vypočujte!“180,17

Hovoria traja: „Zdá sa, že máš poctivé srdce, tak hovor a povedz, čo máme robiť! Ale neopováž sa nás zavádzať alebo klamať, lebo za to by si zaplatil svojím životom!“180,18

Hovorí mladý farizej: „Z toho nemám žiaden strach, a aj keby som mal sto životov, dal by som ich všetky za pravdu toho, že to myslím úplne čestne! A tak si ma vypočujte: Teraz viete, že farizejom vlastne nezáleží na ničom inom ako na ich príjmoch z prenájmu. Choďte teda zajtra za nimi a dohodnite sa na nejakej konkrétnej sume, aby tu prebývajúci zázračný doktor mohol zajtra liečiť chorých tohto miesta bez akýchkoľvek prekážok, a tí starí mamonári vám na to dajú bez problémov súhlas. Ak ale nechcete alebo nemôžete peniaze zložiť hneď, tak im ich aspoň sľúbte a to tiež zaberie! 180,19

Len k tomu zázračnému mužovi by som chcel ešte poznamenať, že by, po prvé, mal po vyliečení chorých hneď odísť z tohto miesta, inak si budú od vás chamtiví farizeji chcieť dať hneď zaplatiť ďalší poplatok; no po druhé, keďže takíto zázrační lekári zvyčajne zasahujú aj do proroctiev, a pre svoju vec začínajú na ľudoch duchovne pracovať; no o také niečo by sa tu nemal pokúšať, nie azda kvôli mne, ale kvôli tým starým, ktorí sú v tomto smere práve kvôli vám, Grékom, neznesiteľní!180,20

A na záver by ho ľudia pred tými starými líškami nemali nazývať Synom Dávidovým, lebo to je pre mojich starých kolegov tá najhroznejšia hrôza! Ak sa toto bude dodržiavať, potom by – čo si z celého srdca želám – malo všetko prebehnúť v pokoji a mieri; inak ale môže dojsť k príšernému cirkusu!“180,21

181 – Mladý, lepší farizej nájde u ľudí prijatie. Jeho lesť voči jeho kolegom.

Hovoria tí traja Gréci: „Tvoja rada nie je myslená zle; ale aj tak sa nám úplne nepáči! Ako dlho má ešte trvať krutovláda týchto zradcov ľudu? Máme ich už dosť, lebo aj keď s nimi už nestojíme v žiadnom vzťahu, neustále nás dráždia, vo svojich školách vedú o nás urážlivé reči; nadávajú na nás a preklínajú nás pri každej príležitosti. Ako dlho máme ešte znášať takéto veci? K tomu sú ešte v občianskych veciach našimi sudcami, a ak chceme mať nejaké práva, vždy za ne musíme draho zaplatiť. Vedz, že toto je veľmi zlá vec, a preto si myslíme, že zajtra bude takejto panovačnosti navždy učinený koniec; lebo všetci Židia, ktorí sú tu usadení, prechádzajú zajtra k nám, a farizeji budú odtiaľto vyhodení ako pre nás úplne nepoužiteľní, teda až na teba, ak tu chceš zostať s nami! – Vidíš, takýto je náš plán, ktorý sme už vlastne dotiahli tak ďaleko, že medzi občanmi tohto miesta sa už teraz nenachádza žiaden skutočný Žid! Čo povieš na tento náš plán?“181,1

Hovorí mladý rabín: „Ak sa vám v tomto podarí plne uspieť, potom určite nenájdete ľahko niekoho, kto by mal proti tomu menej ako ja! Buďte ale pri tom opatrní ako krkavce, inak to s vami, a tiež so mnou, nedopadne dobre! Lebo nikto nemôže poznať ďalekosiahle paprče tých starých líšok lepšie ako ja! Ich rysie oči vidia cez steny a ich uši počujú do diaľky mnohých hodín, kde sa čo povie. Dovoľte mi však teraz vrátiť sa domov, lebo už sa začína rozodnievať a líšky sa čoskoro zobudia, a ak zistia, že chýbam, to bude koniec!“181,2

Hovoria tí traja: „Tak teda choď, daj si ale pozor, aby si nás pred starými líškami neprezradil! Lebo potom by to s tebou nedobre vyzeralo!“ 181,3

Mladý farizej si ide svojou cestou domov a všetkých nájde tuho spať, dokonca aj strážcu. Tohto však zobudí a narobí okolo neho hurhaj za to, že spí. To tiež zobudí staré líšky a zopár ich vyjde von, aby sa pozreli, čo sa deje.181,4

Mladý farizej však – tónom, akoby sa veľmi hneval – povedal, že sa mu nedalo spať, tak sa išiel pozrieť von, či si ustanovený a zaplatený strážca plní svoju povinnosť: „Pozrite sa a hnevajte sa spolu so mnou – tento spí ešte tuhšie ako my všetci! Začína sa ten najdôležitejší deň, o ktorom budú možno rozprávať vzdialení potomkovia, a objednaná a draho zaplatená stráž spí! Ach, to je už trochu priveľa! Ak by nás dnes v noci Jehova obzvlášť nechránil, mohli sme byť všetci povraždení rozhnevaným davom ľudí!“ 181,5

Pri týchto slovách starých strasie a až teraz si začínajú uvedomovať, v akom veľkom nebezpečenstve sa všetci nachádzali a nesmierne chvália svojho mladého kolegu, zato že nad nimi všetkými bdel ako nejaký anjel Boží. 181,6

Mladému bolo síce poriadne do smiechu, ale ovládol sa a silou potlačil to, čomu by teraz rád z plného hrdla dal voľný priechod. Strážcovi dal jeden nepríliš prudký kopanec a prikázal mu, aby ako nepotrebný okamžite zmizol. Strážca hneď aj išiel; zdalo sa, že mladému porozumel.181,7

Keď bol strážca preč a ráno už začalo mocne ohlasovať nadchádzajúci deň, mladý povedal: „Bratia, myslím si, že by sme nemali strácať viac času, a podľa môjho názoru by sme sa mali hneď vydať na cestu, aby nám neušlo nič z toho, čo sa udeje!“181,8

Hovoria starí: „Áno, máš pravdu, nesmie nám nič ujsť! Vyslal si ale posla po vojakov do Kafarnaumu, pre prípad možnej nadchádzajúcej vzbury?“ 181,9

Hovorí mladý: „Keby som čakal na váš príkaz, to by sme boli už dávno vybavení! Všetko je zariadené! Či ale vojaci prídu hneď, to je iná otázka, lebo do Kafarnaumu je to dosť ďaleko, a niekam inam ešte ďalej. Preto treba trpezlivo čakať, čo príde, či bytie alebo nebytie! (To bolo mladého úslovie.)181,10

Rozumie sa samo sebou, že mladý na nejakého posla po vojakov do Kafarnamu ani nepomyslel, lebo on sám bol tajným nepriateľom starých farizejov, keďže bol dokonca tajným stúpencom učenia esejcov a po ničom netúžil viac, ako pripraviť starým hrdinom svätyne záhubu.181,11

Starí však ešte neraňajkovali a povedali mladému: „Ej, ej, keby len tak vojaci hneď prišli! Je už síce najvyšší čas ísť, ale kým dorazia vojaci, mohli by sme si predtým ešte dať raňajky; veď ten čarodejník hádam nezačne rozrábať ešte pred svitaním!“181,12

Hovorí mladý: „Ach, to určite nie! Ak by vám to vyhovovalo, mohol by som ísť hodiť očkom, či sa pri Baramovom dome už niečo deje, a vy sa zatiaľ môžete naraňajkovať.“ (Baram je meno stolára, u ktorého som zostal na noc; no mesto sa volalo Jesaira – v súčasnosti je tam step.)181,13

Hovoria starí: „Dnes sa budeš postiť?“ – Mladý: „To nie, ale ako dobre viete, pred svitaním nikdy nedokážem do seba nič dostať; tak niečo nechajte aj pre mňa!“ Hovoria starí: „Dobre, tak už len rýchlo choď, a čím skôr nám prines podľa možnosti dobré správy – hlavne, čo sa týka vojakov, lebo bez nich sme, ako vždy hovoríš, vybavení!“181,14

Mladý hneď odchádza a starí za ním ešte raz volajú: „Nezabudni na tých vojakov!“ Mladý zakričí naspäť: „Len sa na mňa spoľahnite!“ a sám pre seba si ešte dodal: „A ste vybavení!“181,15

182 – Ježišova ranná modlitba. Pán zavolá Ahaba, mladého farizeja. Ktoré hriechy sa nepočítajú. Veľký zázrak vyliečenia.

Ako mladý prichádza k Baramovmu domu, nájde ho už husto obklopený chorými i zdravými; no niekoho sa opýta, či som už hore. Jeden starý, poctivý Grék mu povie: „Áno, už je hore a bol už raz pred domom; potom ho ale starý Baram zavolal na raňajky, a tak išiel naspäť do domu.“182,1

Mladý sa pýta: „A čo robil pred domom?“182,2

Grék hovorí: „Nič, len pozdvihol Svoje oči k oblohe a zdalo sa, že istým spôsobom z nej prijíma silu; ale jeho pohľad bol ako pohľad veľkého generála, ktorého pokyn musia poslúchnuť milióny ľudí i zvierat! V Jeho tvári boli síce niečo veľmi priateľské, ale zároveň v nej bola taká vážnosť, že moje oči nikdy nič podobné nevideli. Bol som len rád, že sa na mňa priamo nepozrel, lebo by som Jeho pohľad nezniesol! A predsa ma to k Nemu nepochopiteľne silno ťahalo, že by som nebol schopný tomu odolať, keby ho vtedy Baram nezavolal na raňajky!“182,3

Hovorí mladý: „Za čo ho po tom všetkom považuješ? Ako to s ním s najväčšou pravdepodobnosťou je, a kým a čím by mohol byť podľa tvojho, inak vždy ostrého úsudku?“182,4

Hovorí starý: „Ja som síce Grék, teda podľa vášho vyjadrenia v mnohých bohov veriaci pohan; v podstate som ale pohanom práve tak málo ako ty, a verím len v jednu najvyššiu božskú bytosť! Ale tento zázračný muž by ma celkom ľahko dokázal pohnúť k viere v mnohých bohov; lebo ak ten nie je minimálne stelesnený poloboh, potom sa vzdávam svojho človečenstva!“ 182,5

Hovorí mladý: „Naozaj by som ho veľmi chcel vidieť! Keby sa tak dalo vojsť do domu, iste by som sa s ním čoskoro zoznámil! Vymeniť si slová s takým mužom musí byť predsa nanajvýš zaujímavé!“182,6

Kým mladý farizej ešte takto rozpráva, vyjdem von a zavolám na neho: „Ahab, syn Tomáša z Tore, poď! Keďže si hladný a smädný po Pravde, máš byť nasýtený!“182,7

Hovorí mladý: „Pane! Nikdy sme sa nevideli a podľa toho, čo viem, si nikdy nebol tu v Jesaire! Ako teda môžeš poznať mňa a môjho otca?“182,8

Hovorím Ja: „Viem toho o tebe a o tvojom dome ešte veľa, no teraz sa to tu veľmi nehodí rozoberať; ale že si túto noc kvôli Mne bdel a mnohého si sa odvážil, to má predo Mnou veľkú cenu a takáto obeta nezostane bez odmeny! Poď!“182,9

Ahab teraz pomedzi ľudí kráča rýchlo ku Mne a nedokáže pochopiť, ako môžem toto všetko vedieť.182,10

Hovorím Ja: „Až tak veľmi sa nečuduj, lebo budeš ešte svedkom úplne iných vecí! Je naozaj dobre, že si starých nechal doma; tí by týchto ľudí narúšali vo viere, bez ktorej by sa všetkým týmto chorým dalo len ťažko pomôcť. Keď budú títo vyliečení, potom môžu kľudne prísť a uplatňovať svoje chrámové a peňažné práva. Preto zatiaľ zostaň tu a nechaj ich na seba čakať, kým budem hotový! Viem o všetkom. Síce si ich poriadne oklamal, ale kvôli takému účelu Boh takýto hriech vždy odpustí! Rozumieš tomu?“ 182,11

Hovorí mladý: „Pravdaže, som oboznámený so zákonom a viem, že Mojžiš povedal: ,Nebudeš krivo svedčiť proti blížnemu svojmu!‘ Skutočne zákon hodný nasledovania, ktorý žiaľ nikto nedodržiava menej ako moji kolegovia. Tí hovoria, že falošné svedectvo v prospech svätyne a jeho služobníkov je Bohu milé, avšak pravé svedectvo proti svätyni a jeho služobníkom je Bohom prekliate a pravý svedok proti svätyni a jeho služobníkom má byť ukameňovaný!182,12

V Mojžišovi síce nič také napísané nestojí, ale chrámoví kňazi vravia a učia, že napísané slovo v knihe je mŕtve, avšak oni sú žijúcou knihou, do ktorej Boh denne necháva anjelom zapisovať Svoju vôľu, takže teraz už máme úplne novú bibliu, ktorá stojí voči všetkému, čo učili Mojžiš a proroci, v presnom protiklade.182,13

Podľa tohto nového chrámového Písma je preto lož v správnom čase nielenže povolená, ale v určitých prípadoch dokonca prikázaná, obzvlášť ak to prinesie výhody svätyni! Lebo toho, kto pre svätyňu dokáže klamať najlepšie a najtvrdohlavejšie, si vo svätyne veľmi považujú.182,14

Nemalo by Ti byť neznáme, že pred sviatkami je chrám vždy vyčistený; a nazbiera sa množstvo hnoja a všelijakých nečistôt. Všetok ten hnoj – keďže je príliš suchý, zemitý a piesčitý – sotva stojí za to, aby sa niekam odnášal; ale sú tu istí ozajstní hnojoví proroci. Títo chodia po celej krajine a predávajú tento hnoj v tých najmenších množstvách – za váhu jedného vajca žiadajú zvyčajne jeden strieborniak! Chrámový hnoj je tak dušou iných druhov hnoja, ktorými ľahkoverní prihnojujú svoje polia, a títo si skutočne myslia a veria, že na ich roliach a poliach by sa bez chrámového hnoja nič neurodilo, a keby aj urodilo, chýbalo by tam Božie požehnanie, a preto by to nikomu nemohlo priniesť žiaden prospech. 182,15

Často sa stáva, že takíto hnojoví proroci boli priskoro hotoví s tou putňou hnoja, ktorú nazbierali v chráme a niesli ho na predaj do všetkých krajov; a tak cestou nabrali do svojich putní najbližšie výkaly z ulice, a tieto ďalej predávali ako chrámový hnoj, takže každý zo stovky týchto hnojových prorokov predal nakoniec desaťkrát toľko hnoja, ako nazbieral v chráme. Hľa, už ten prvý predaj je najhrubším podvodom, keďže chrámový hnoj je istotne oveľa horší ako hocijaký iný stajňový hnoj; ale ani to ešte nie je dosť – zaslepení a obalamutení ľudia musia nakoniec ešte aj pouličný hnoj kupovať ako pravý chrámový hnoj!182,16

Ale na tom nezáleží! Pokiaľ sa takéto podvody dejú v prospech svätyne, nielenže to nie je žiaden hriech, ale je to ešte aj dobrý skutok – a je to teda svätyni a Bohu milé! – Ó, Mojžiš!182,17

Ak sa však niekto odváži ohľadom účinnosti chrámového hnoja – ktorá je rovnako dobrá ako žiadna – oznámiť ľuďom pravdu, tak aj keby sa jednalo o ten druhý prípad, keď je pouličný hnoj predávaný ako chrámový hnoj, bude ako hriešnik proti svätyni prekliaty a bude mať čo robiť, aby z toho vyviazol so zdravou kožou!182,18

A tak ako hnoj je tu ešte sto iných vecí, ktoré nie sú nič iné ako lož a najhrubší podvod; ak to však niekto odhalí ľuďom, Pane, potom nech je mu Jehova zhovievavý a milosrdný!182,19

Že som mojim starým kolegom naklamal až sa hory zelenali, nepovažujem ja osobne za hriech, obzvlášť ak môžem človeka, ako teraz Teba, ochrániť pred úkladmi, ktoré mu hrozia zo strany každého jedného z mojich kolegov – stačí, keď zavetrí čo len iskričku lepšieho vhľadu a svetlejšieho porozumenia. Teraz ale vykonaj Svoju vec s chorými, lebo tí starí dubáci môžu predsa len prísť ešte predtým, ako ich ja pôjdem vyzdvihnúť!“ 182,20

Hovorím Ahabovi: „Pozri sa, už sú všetci vyliečení! Slepí vidia, chromí chodia, hluchí počujú, nemí hovoria a všetci, ktorých sem priviedli s nejakým neduhom, sú teraz čerství a úplne zdraví! Už im teraz len poviem, aby išli domov; ty sem potom môžeš priviesť svojich kolegov a vopred ich oboznámiť s tým, čo si tu videl.“182,21

Nato všetkých uzdravených vyzvem, aby išli domov a všetkým pohrozím, aby o tom nerozprávali v rámci kraja a ešte menej v Jeruzaleme, ak by tam niekedy prišli. Oni Mi však všetci prisľúbili, že budú pevne zachovávať mlčanie a so slzami v očiach Mi ďakovali.182,22

No Ja im ešte raz poviem: „Teraz choďte – vaša viera vám pomohla; ale dohliadnite na to, aby ste už viac nehrešili, inak bude druhá choroba horšia ako bola prvá!“ Potom odtiaľ odišli všetci, ktorí sa tam uzdravili, a velebili a chválili Boha, ktorý dal človeku takúto moc.182,23

Hovorí Ahab, celý užasnutý: „Nie, toto ľudské oko nikdy nevidelo! Bez akýchkoľvek ceremónií, bez slova a bez dotyku! Nie, to je prisilné, to je naraz priveľa pre človeka môjho obmedzeného druhu! Všetci sa dokonale uzdravili bez liekov, bez modlitby, bez slova a dotyku! – Pane! Povedz mi len jedným slovom, ako niečo také dokážeš?“182,24

Hovorím Ja: „Tomu teraz nemôžeš porozumieť, ale ak sa chceš stať Mojím učeníkom, potom to už uvidíš a pochopíš. Teraz ale choď a daj vedieť svojim kolegom, ak chceš!“182,25

Hovorí Ahab: „Áno, idem a porozprávam sa s nimi tak, ako to majú najradšej! Vrhnem im do očí krásnu piesočnú búrku, ktorá ich úplne oslepí; lebo na to mám špeciálny talent. Nedozvedia sa nič o tom, čo sa tu odohralo! Včerajšie vyliečenie postihnutého stačí – o tom dnešnom, ako som už povedal, nebudú počuť nič, a ani nič neuvidia!“182,26

Hovorím Ja: „Dobre, dobre, urob tak, ako sa ti zdá najlepšie! My sme priatelia; odpútaj sa a potom Ma nasleduj – tak nájdeš Pravdu, a Životom a Pravdou sa oslobodíš!“182,27

183 – Ahab privedie svojich kolegov k Pánovi.

Ahab teraz odíde a ponáhľa sa za svojimi kolegami. Keď k nim dorazí, všetci sa k nemu nahrnú a hovoria: „Pre svätosť chrámu, čo si tak dlho robil?! Koľko strachu sme už kvôli tebe prestáli! Ako to teda vyzerá? Čo robí čarodejník? Ako si pochodil? Vojaci už prichádzajú? Sme v zúfalej situácii! Ty o tom nevieš!?“183,1

Hovorí Ahab: „Ako to? Čo je to, o čom nič neviem?!“183,2

Hovoria starí: „Predstav si to! Sotva pol hodinu dozadu prídu traja občania, Židia z tohto miesta a oznámia nám, že celý okres Jesaira kompletne prechádza ku Grékom a my tu už viac nemáme čo robiť! Čo na to hovoríš?! – A počúvaj, za toto všetko môžeme ďakovať tomuto prekliatemu čarodejníkovi, ktorý nie je ničím iným ako apoštolom pekla a v prsiach mu prebýva duch Belzebuba! No, čo ty na to?!“183,3

Hovorí Ahab: „Ak je to tak, potom to s nami vyzerá blede a mali by sme sa začať pekne obzerať, kam sa poberieme ďalej! O tomto som niečo zachytil už včera, no nedokázal som sa dopátrať, čo má celá táto záležitosť znamenať. Tak nám ale treba! Často som vám hovorieval, že s tými našimi hlúposťami a celou tou temnotou, do ktorej sme boli zasvätení vo svätyni, u týchto veľmi prebudených Grékov nepochodíme, a že to nebude dlho trvať, kým s nami vypečú; ale vždy som tým len prilieval olej do ohňa! Teraz sa nevyhnutne naplnilo to, čo som vám už dávno vypočítal na prstoch rúk a skutočne len nerozumiem tomu, ako sa tomu teraz môžete čudovať! Často som vám hovorieval: Prestaňme už s tým ohlupovaním ľudu, prestaňme im vytierať zrak – všetko na svete má svoje medze, ktoré by sa nemali prekračovať! Čo dobré z toho máme, že z ľudí systematicky robíme zatemnených hlupákov?! Hlúposť nakoniec zdegeneruje na zlobu, a my sa potom môžeme pobrať ďalej. A teraz to máme tu!183,4

Ľud sa pridržiava Mojžiša a prorokov, my ale hovoríme: Tí sú mŕtvi a ich Písmo spolu s nimi! Boh odhaľuje Svoju vôľu vo svätyni a ukazuje, čo z Mojžiša a prorokov sa má uchovať. Veľkňazi, leviti a všetci farizeji sú teraz živým Mojžišom a živými prorokmi! – To je naše učenie!183,5

Stokrát som vám už jasne povedal, že takáto naša domýšľavosť sa raz zle skončí. Vtedy ste ma ale vysmiali a tvrdili ste, že také niečo je úplne nemožné! Teraz je to tu! Budete zase tvrdiť, že je to úplne nemožné?! 183,6

Ešte raz vám hovorím, že tak nám treba; lebo kto si vo vážnej veci nenechá poradiť, tomu ani niet pomoci!183,7

Ja som teraz pri Baramovom dome vynaložil všetku námahu, aby som uchlácholil rozrušené mysle ľudí – povedal som horúcim hlavám, že čochvíľa dorazia vojaci z Kafarnaumu a potrestajú ich! Ale oni sa zasmiali a povedali: ,To si na nich ešte dobre počkáš, lebo váš posol je v našej moci – rovnako ako vy všetci! Radšej odíďte dobrovoľne, inak odídete iným spôsobom!‘ Takúto chvályhodnú odpoveď som dostal na moje, voči ľuďom namierené varovanie a hrozbu, ktorú som si radšej mohol odpustiť! 183,8

Ale čo sa týka čarodejníka, ten je v tejto veci úplne nevinný, lebo on, jeho učeníci a Baram musia byť teraz na tomto mieste jediní Židia! Že sa rozhodne zdá byť mágom, nebudem spochybňovať; ale že pôsobí cez Belzebuba, to sa neodvážim tvrdiť, aj keď tým nechcem protirečiť vášmu názoru. Choďte tam sami, porozprávajte sa s ním, a sami sa o všetkom presvedčte!“ 183,9

Pýtajú sa starí: „A tých veľa chorých už vyliečil?“183,10

Hovorí Ahab: „Môže byť, aj keď priamo sa ku mne nič nedostalo. Pred Baramovým domom síce stále stojí množstvo ľudí oboch pohlaví a rozprávajú sa s nanajvýš prostým mágom, alebo čo to je, ale nijakých chorých som tam už nevidel. Možno ich vyliečil v tom čase, kým som vás tu strážil. Ale ako som už povedal, poďme teraz za ním, a sami sa budete môcť presvedčiť, ako sa veci majú!“183,11

Hovoria starí: „Nie je treba sa obávať nejakého ohrozenia života?“ Hovorí Ahab: „Pozrite sa, čo je to zase za nanajvýš hlúpu otázku? Ste vari tu viac v bezpečí?! Pre nás všetkých je teraz, keď sa veci takto nepriaznivo obrátili, lepšie, keď vyjdeme von, kde nám ešte môžu pomôcť naše nohy, ako sa tu, medzi štyrmi stenami, nechať poľahky zavraždiť!“183,12

Hovoria starí: „Áno, áno, máš pravdu, preto pôjdeme von a zamkneme všetky naše poklady, ktoré majú veľkú hodnotu!“ Hovorí Ahab: „Dobre, len už poďme; kto by už teraz išiel kradnúť naše poklady?! Ľudia tohto miesta majú teraz na starosti úplne iné veci ako naše poklady!“183,13

Po týchto slovách sa starí zdvihnú, všetko pozamykajú a ani svojím sluhom nepovedia, čo teraz zamýšľajú.183,14

184 – Ľud a farizeji. Farizeji zatlačení do kúta.

Ako teraz prichádzajú k Baramovmu domu, hneď vidia veľké množstvo ľudí, ktorí sú kvôli veľkému vyliečeniu od údivu doslova zhrození. Keďže však starí farizeji toto veľké vyliečenie nevideli, myslia si, že ľudia sa ešte stále čudujú kvôli včerajšiemu vyliečeniu posadnutého, keď v jednom kuse vyvolávajú: „Sláva Synovi Dávidovmu! Toto je pravý Dávidov syn!“ 184,1

Akonáhle to starí farizeji začuli, rozhnevali sa a povedali ľuďom: „Čomu sa tak strašne divíte?! My vieme lepšie ako vy, ako k tomu došlo! On, tento čarodejník, vyháňa diablov len cez Belzebuba, najvyššieho diabla, nijako inak (Matúš 12, 24) – a vy ho chcete velebiť ako Syna Dávidovho?!“ – Vtedy niektorí slabší začali predsa len váhať a žiadali farizejov, aby im túto záležitosť bližšie vysvetlili; tiež sa pýtali, ako je to možné, a či teda najvyšší diabol môže z času na čas taktiež činiť božské skutky.184,2

Na takúto otázku neboli tí starí lišiaci pripravení, a preto nevedeli, ako pýtajúcim sa odpovedať. Keď však pýtajúci sa postrehli, že farizejom asi musí chýbať nejaký pádny argument, povedali: „Prečo nám na našu dobrú otázku nedávate odpoveď, aby sme tak uvideli dôvod, ako má tento domnelý čarodejník vyháňať diablov pomocou Belzebuba; a či aj Belzebub dokáže činiť božské skutky? Človeka schopného konať mimoriadne skutky je veľmi ľahké vykričať ako Satanovho služobníka a spochybniť ho tak; niečo celkom iné je ale poskytnúť k tomu rukolapný a istý dôkaz! Prečo pred nami mlčíte, ak ste si istí svojou vecou?“184,3

Hovoria farizeji: „Mlčíme, keďže ako Duchom Božím osvietení vždy vieme a vidíme, čo je ľuďom nutné vedieť, a čo teda máme hovoriť! Nie preto, že by sme nevedeli, ale preto, že nesmieme, a teda vám ohľadom vašej otázky ani nechceme poskytnúť presvedčivý dôkaz. Vašou jedinou úlohou je veriť všetkému, čo vás učíme, a nie sami skúmať; lebo k tomu sme od Boha ustanovení my, aby sme všetky veci preskúmali až do najhlbšieho jadra, udržiavali tajomstvá, a ľudu povedali len toľko, koľko je mu potrebné. Pochopili ste nás teraz?!“184,4

Hovoria ľudia: „Ó, áno, pochopili sme vás veľmi dobre, a keďže sme vás pochopili už dávno, práve preto sme, kvôli takémuto jasnému chápaniu, prešli ku Grékom, u ktorých neexistuje žiadne takéto tajnostkárstvo! Tam sú len Aristoteles, Pytagoras, Platón, Sokrates, a ich diela a písma sú jasné a pravdivé. U vás sa ale všetko čoraz viac a viac zahaľuje do najhlbšej hmlistej noci, a to takej, že človek už nedokáže vidieť ani na piaď pred seba, či za seba.184,5

Z čoho chcete podozrievať tohto Bohom nám zoslaného Spasiteľa?! Dobro nám učinil, vyliečil všetkých našich chorých, a vy ho preto nazývate Satanovým sluhom?!184,6

Čo ste potom vy, ktorí ste pre nás ešte nikdy nevykonali ani ten najmenší dobrý skutok?! Kedy ste vy svojimi ničotnými prostriedkami a svojimi akože-modlitbami niekoho vyliečili?“184,7

Hovoria farizeji: „Nemáme azda žiadne referencie?“184,8

Hovoria ľudia: „Referencie síce máte a to veľavýznamné – zo svätyne; ale kde sú skutky, ktoré na základe referencií máte byť schopní kedykoľvek činiť?! Z toho sme zatiaľ nikdy nič nevideli!184,9

Ale tento k nám prišiel bez referencií a činil skutky, o ktorých sa dá úplne výstižne povedať, že čo je svet svetom, žiaden človek nikdy nič také nevykonal! My veľmi dobre vidíme, prečo chcete tohto božského človeka pred nami spochybňovať, aj keď nám odmietate uviesť pravý dôvod toho. Počúvajte! My si dovolíme vmietnuť vám ho do tváre. Toto je ten dôvod:184,10

Tento božský človek činí v tej najzázračnejšej realite skutky, ktoré by ste, podľa svedectva svätyne, mali byť schopní činiť vy, no za tridsať rokov, čo ste pri nás, sa z týchto činov doteraz nič neprejavilo. 184,11

Koľko krásnych peňazí a iných drahých vecí ste od nás dostali za to, aby ste niečo učinili pre naše dobro – kde je však výsledok?! Naše zlato a striebro ste prijali, my sme však za to nedostali nič okrem prázdnych sľubov, ktoré sa nikdy nenaplnili. Keď sme sa vás pýtali, kedy dôjde k naplneniu, ukázali ste nám bohatú sadbu a naše – vďaka Bohu – zdravé čriedy. My sme vám však ukázali ešte bohatšiu sadbu a rovnako zdravé čriedy Grékov, ktorých počas každého šabatu pred východom slnka sedemkrát preklínate. Nato ste povedali: Túto hojnosť spôsobuje Satan, a chlieb z takých polí a mäso z takých čried neslúži k životu, ale k prekliatiu. A predsa nepohŕdate povinným, a vôbec nie malým príspevkom, ktorý vám Gréci musia v rôznom obilí každoročne odvádzať ako tolerančný poplatok! Povedzte, čo ste urobili s obilím, ktoré je, podľa vášho tvrdenia, požehnané Satanom?“184,12

Hovoria farizeji, už plní tej najtrpkejšej zúrivosti: „Predáme ho pohanom, ako napríklad Rimanom a Grékom, aby ich na súdny deň postihlo ešte väčšie zatratenie!“184,13

Hovoria ľudia: „Krásne! Hovorí sa, že diabol je hlúpy a jeho lži sú priam rukolapné, ale vy ste ešte desaťkrát sprostejší – lebo vaše lži sa dajú nahmatať ešte aj nohami v ťažkých topánkach! Či sme to neboli my, kto všetko vaše obilie priviezol na voloch a somároch na trh do Jeruzalema, a snáď vieme, komu sme vaše obilie predali!? A vy máte toľko drzosti, že nám do tváre tvrdíte, že ste obilie predali Grékom pre ich ešte väčšie zatratenie?! Keď sa už chcete očistiť klamstvami, klamte predsa o čosi šikovnejšie, aby z toho nevyšlo, že sme ešte hlúpejší ako ste vy, a kupujeme bez problémov čierne za biele a biele za čierne! – Takto príšerne klamať, to snáď nie! To je neslýchané!“184,14

Hovoria farizeji: „Vy nič neviete a ničomu nerozumiete! Vy azda neviete, že farizej vôbec nemôže klamať?! Lebo v zákonoch svätyne stojí napísané, že všetci, ktorí sa zasvätia službe Bohu, vôbec nemôžu klamať, aj keby chceli – lebo aj tá najhrubšia lož sa v ich ústach zmení na najjasnejšiu pravdu!“ 184,15

Nato sa ľudia začnú smiať a žartujú: „Áno, áno, my tiež poznáme tento zákon svätyne, ktorý ste si osvojili, a malo by tam byť napísané aj toto: Keď si dá farizej do úst hovno, hneď sa zmení na zlato!“184,16

185 – Pán upokojí ľudí podráždených kvôli zlým farizejom, pozve ich k Sebe do domu a učí ich.

Keď farizeji uvideli, že ich ľudia prekukli, a teraz si z nich uťahujú, z ich pŕs začali stúpať tie najpálčivejšie myšlienky na pomstu. Vtedy som ľuďom povedal: „Odíďte od nich, lebo sú to slepí vodcovia slepých. A keď spolu s tými, ktorých vedú, prídu k rokline, spadnú do nej spoločne s tými, ktorých vedú. V kraji, kde ako vysokopostavení vládnu, vám oni vždy môžu škodiť viac ako vy im; ale teraz sa pri vás dostali do takých úzkych, že aj oni sami teraz môžu spadnúť do priepasti, a to ešte skôr ako vy! Vyhlásili totiž, že Rimanom a Grékom pre ich zatratenie predali prekliate obilie – ak by ste o tom povedali rímskemu veliteľovi, ten by ich dal všetkých popraviť! Ale niečo také sa nesmie nikdy stať! Poďme teraz do domu, a tam uvidím, či aj z týchto duchovne slepých dokážem urobiť vidiacich.“ 185,1

Nato vojdem do domu a farizeji idú hneď za Mnou, a tam ich pozdravia Moji učeníci. Za nimi však nasleduje aj veľký dav ľudí, takže v izbe vznikne veľká tlačenica. Na tom ale nezáležalo, lebo Ja a Moji učeníci sme mali aj tak dosť miesta.185,2

Keď sa teraz všetci v mieri nachádzali v dome, otvoril som Svoje ústa a povedal, predovšetkým farizejom, že až príliš dobre a jasne vidím ich zlé myšlienky: „Že to s vami zašlo takto ďaleko, za to nemôže nikto, len vy sami. Boli ste s týmito ľuďmi v Jesaire vyše tridsať rokov, a predsa ste nedokázali odpozorovať, ako je uspôsobený duch týchto ľudí! Momentálne je už príliš neskoro, aby ste donútili už raz prebudeného ducha týchto ľudí k opätovnému spánku! Váš hnev je preto úplne zbytočný, lebo je to len vaša vina, a nikoho iného.185,3

Ja som sem prišiel ako pravý Žid a ako taký vpravde v plnom vlastníctve Ducha Božieho a všetkej jeho sily!185,4

Keď som prišiel k brehu a vy, prilákaní ohňom na lodi, ste sa s ľuďmi ponáhľali na pobrežie, vyliečil som pred vašimi očami slepého, nemého a súčasne posadnutého. Ľudia vo Mne okamžite rozpoznali božskú silu a zdravili Ma ako Syna Dávidovho – a vy sami ste to v sebe tiež takto chápali. Keďže sa vám ale zdalo, že by vás to vo všetkom poškodzovalo, povedali ste – proti svojmu vnútornému presvedčeniu – že takéto skutky činím s pomocou najvyššieho zo všetkých diablov! Komu ste tým však uškodili?! Pozrite sa, nikomu inému ako len sebe samým!185,5

Keby ste o tejto veci trochu otvorenejšie popremýšľali a bližšie ju preskúmali, museli by ste predsa okamžite uvidieť úplnú absurdnosť vášho tvrdenia a súčasne pochopiť, že takýmto vaším nanajvýš nevhodným a nemúdrym tvrdením ste u týchto prebudených ľudí nutne museli stratiť aj tie posledné iskry vážnosti a viery!“185,6

Hovoria farizeji: „Čo sme teda mali robiť? Keď už si taký múdry, povedz nám to!“185,7

Hovorím Ja, o čosi vážnejším tónom: „Takto ste mali myslieť, posudzovať a rozprávať: Každé kráľovstvo, ktoré je v sebe samom rozdelené, spustne a žiadne mesto a žiadny dom, ktorý je v sebe samom rozdelený, nebude mať trvania! (Matúš 12,25) Keď jeden Satan vyháňa iného, potom je jasné, že musel byť najprv vnútorne rozdelený! A Ja sa pýtam: Ako teda vydrží jeho zlé kráľovstvo?! (Matúš 12,26) Myslím si, že toto sa dá priam chytiť do rúk!185,8

Ak ale Ja, ktorý som predsa tiež úplný Žid, podľa vášho slepého tvrdenia vyháňam diabla pomocou Belzebuba, povedzte, cez koho ho potom vyháňajú vaše deti, ktoré teraz tiež chodia po všetkých krajoch ako liečitelia, uzdravujú chorých a vyháňajú diablov?! Ja vám ale hovorím: Aj vaše deti, a nielen títo ľudia, budú vašimi sudcami! (Matúš 12,27) 185,9

Ak však Ja – ako si to celý tento ľud jasne uvedomuje – vyháňam diabla pomocou Ducha Božieho, potom k vám prišlo Božie Kráľovstvo (Matúš 12,28), čomu by ste sa ako Židia pred Grékmi, ktorí sú pohania, mali tešiť o to viac, že takéto znamenia činí Žid pre už dávno stratené dobré meno Židov! Lebo len tak môže pravý Žid celému svetu ukázať, že je jediným človekom na šírej Zemi, ktorý stojí v tom najviditeľnejšom spojení s Bohom a pomocou všemocnej sily Ducha Božieho môže konať skutky, aké nie sú možné žiadnemu inému človeku.185,10

Keď si ostatní ľudia toto na Židovi všimnú, čoskoro sa ich mnoho tisíc tisícov zhromaždí okolo Žida a povedia: ,Jedine Žid je Boží. Božia všemohúcnosť cez neho zázračne pôsobí; je silný, múdry a mal by byť naveky naším pánom!‘185,11

Keď sa však pravý Žid ukáže skrz Božieho Ducha taký silný, potom taký bude aj jeho dom a jeho zem! Veď ako by potom mohol alebo mal niekto vojsť do domu takého mocného a silného, a zmocniť sa jeho vecí, ak najprv toho silného muža nespúta? Až potom môže ulúpiť jeho veci (Matúš 12,29), čo je to, čo s nami aj v skutočnosti spravili Rimania, ktorí nás v našom dome našli opitých a spiacich; spútali nás, okradli a urobili z nás svojich otrokov, čo je však pre Židov veľmi žiadúce, keďže úplne odpadli od Boha. 185,12

Avšak Boh má zľutovanie so Svojím ľudom a chce mu teraz zase pomôcť, a preto som k vám bol aj vyslaný Bohom. Keď je to ale očividne tak, ako to aj vy sami vidíte, prečo potom zase všetko rozhadzujete, kde ja zhromažďujem?! 185,13

Lebo kto nie je so Mnou, ten je proti Mne, a kto nezhromažďuje so Mnou, ten rozhadzuje (Matúš 12,30) a je zjavne proti Duchu Božiemu, ktorý vás chce oslobodiť!185,14

Ale preto vám aj hovorím k tomu všetkému, čo sa vám teraz stalo, ešte toto: Každý hriech a rúhanie bude ľuďom odpustené, ale rúhanie proti Duchu Božiemu nikdy! (Matúš 12,31) Lebo vy ste v sebe dobre vedeli, že toho posadnutého som vyliečil Božou silou, ale kvôli odpornému pozemskému zisku a postaveniu ste sa aj tak rúhali Duchu Božiemu vo Mne, ktorý som vás chcel zachrániť, a tak ste ešte aj od pohanov dostali zaslúženú odmenu!“ 185,15

Hovoria farizeji: „My sme sa nerúhali voči Duchu Božiemu, ale len voči tebe! Ty, ako človek z mäsa a krvi, hádam nebudeš Duchom Božím? Lebo ty si, práve tak ako my, len synom človeka!“185,16

Hovorím Ja: „Isteže, takým sa zdám byť, ale v skutočnosti som možno trochu viac. No aj keby som bol len synom človeka, to ani najmenej neospravedlňuje vaše rúhanie! Lebo takéto skutky určite nečiním ako syn človeka – rovnako málo ako aj vy! Avšak v tomto pred vami stojacom Synovi človeka pôsobí samotný Duch Boží, a Ten je to, voči ktorému ste sa rúhali; lebo nie Ja, ale Duch Boží toto pred vašimi očami spôsobil a Jemu ste sa rúhali. 185,17

Áno, kto povie niečo voči Mne, čisto ako človeku, tomu bude odpustené; kto ale hovorí proti svätému Duchu, tomu nebude odpustené; ani tu, ani na druhom svete! (Matúš 12,32) 185,18

Lebo keď je raz strom zlý už v celej svojej podstate, tam je aj ovocie zlé; ak je však strom vo svojej podstate dobrý, bude dobré aj ovocie. Podľa ovocia sa pozná strom! Vy ste strom, a tu, títo Židia, ktorí sa stali pohanmi, sú vaším ovocím! Sami posúďte, či je dobré alebo zlé!“ (Matúš 12,33) 185,19

186 – Zlá tvrdohlavosť farizejov. Pánove ostré slová. Poznámky k rôznym druhom posadnutosti a vplyve zlých duchov. Farizeji zúria.

Hovoria farizeji: „To nie je naše ovocie, to je ovocie takých vagabundov, ako si aj ty, ktorí sem z času na čas z celého sveta prichádzajú v podobe všelijakých umelcov a čarodejníkov. Pred našimi tvárami síce predvádzajú svoje biedne umenie, no v noci sú z nich hlásatelia pohanskej filozofie disponujúci veľkou výrečnosťou, tým najpríšernejším spôsobom spochybňujúci nás a chrám, spolu s Bohom danými ustanoveniami! Pozri sa, takíto Židopohania, ako bývajú teraz v Jesaire, sú potom ovocím takýchto indivíduí! My k ľudu prehovárame vždy pravdivo a dobre; vyučujeme ho podľa Mojžiša, správne a spravodlivo. Ale keď Belzebub cez indivíduá tvojho druhu spôsobí, že ľudia od nás odpadnú, môžeme s tým niečo robiť?! My preto nie sme zlým stromom, keď Satan na našich konároch skazí a otrávi ovocie. Naše učenie a naša reč je dobrá; ale tvoja reč a tvoje skutky páchnu najvyšším diablom a zavádzajú ľahkoverný ľud! Preto by si mal byť spolu so svojimi stúpencami ukameňovaný a zabitý!“186,1

Keď nahnevaní farizeji hovorili tieto slová, ľudia začali šomrať a vyzeralo to, že sa na farizejoch vyvŕšia.186,2

Ja som ale ľuďom povedal: „Nechajte to tak! Stačí, že títo zlí sú na večnosť porazení; preto majú byť teraz ušetrení! Ale teraz si odo Mňa majú vypočuť svoje zaslúžené hodnotenie!“186,3

Hovoria ľudia: „Áno, Pane, prosíme Ťa o to, povedz týmto darebákom, kto a čo presne sú!“186,4

Teraz sa zase obrátim k farizejom a veľmi vážnym tónom im hovorím: „Vreteničie plemeno! Ako môžete hovoriť dobre, keď ste vo svojich srdciach naskrz zlí?! Veď čím je naplnené srdce, to potom prechádza ústami. (Matúš 12,34) Dobrý človek stále vynáša dobré veci z dobrého pokladu svojho srdca, zlý človek ale vynáša zlé veci zo svojho zlého pokladu. (Matúš 12,35) Ja vám však hovorím, že ľudia raz, v deň súdu, budú musieť skladať účty za každé zlé a nepotrebné slovo, ktoré vyslovili! (Matúš 12,36) Bude to tak, ako stojí napísané v knihe Jóbovej: ,Zo svojich slov budeš obhájený a zo svojich slov budeš odsúdený.‘ (Matúš 12,37) 186,5

Už skôr som vám ukázal, prečo som prišiel sem, tak ako aj na iné miesta; ale zlé chápanie vašich sŕdc to nechcelo prijať, a ešte menej to pochopiť, aby ste sa tak mohli stať slobodnými a blaženými!186,6

Za všetko dobré, čo pre vás robím, Ma chcete ukameňovať a zabiť! Och, vy vretenice, vy zmije! Naozaj pravdivé je každé zlé svedectvo, ktoré vám vopred vystavili proroci, až príliš pravdivé! Mŕtvymi ceremóniami a púhymi perami uctievate Boha, no vaše srdce je Mu vzdialené!“186,7

Medzi farizejmi a zákonníkmi však boli niektorí, ktorým Moja reč máličko vošla do srdca. Títo sa zatvárili trochu ľudsky a povedali: „Majster, tvoje učenie nemôžeme úplne odsúdiť; no včera, rovnako ako dnes, nám bolo zabránené vlastnými očami vidieť, aké zázračné skutky konáš, a akým spôsobom. Urob ešte také nejaké znamenie; radi by sme nejaké videli! (Matúš 12,38) Možno to nášmu chápaniu postačí, a nakoniec možno sami budeme môcť prijať tvoje učenie!“186,8

Ja som sa však obrátil k ľuďom a takto som prehovoril: „Toto zlé a cudzoložné pokolenie žiada znamenie! Ale žiadne znamenie im nebude dané, až na znamenie proroka Jonáša, jedného dňa! (Matúš 12,39) Lebo práve tak, ako bol Jonáš tri dni a tri noci v bruchu veľryby, tak aj Syn človeka bude tri dni a tri noci v strede Zeme.“ (Matúš 12,40) (Stred Zeme tu v prvom rade označuje hrob; duchovne však naznačuje, že duša Syna človeka zíde dole k uväzneným dušiam zosnulých a oslobodí ich.)186,9

Tu sa farizeji pozreli jeden na druhého a hovorili: „Čo je to, čo chce urobiť? Ako sa dostane do stredu Zeme? Kde to je? Nie je to všade, a vlastne nikde? Kto vie, aká veľká je Zem, a kde je jej stred? Ten človek sa buď zbláznil alebo sa ho pokúša ovládnuť zlý duch! Hovorí sa, že každý človek, predtým ako sa zblázni, dokáže činiť rôzne zázraky. Prečo sa chce porovnávať s Jonášom, ktorý kázal v Ninive?!“186,10

Opäť prehovorím, akoby k ľuďom: „Áno, áno, ľudia z Ninive v deň posledného súdu tiež povstanú spolu s týmto pokolením a odsúdia ho, lebo oni sa po kázaní proroka Jonáša kajali. A hľa, tu je viac ako Jonáš! (Matúš 12,41) Takisto raz aj kráľovná z juhu vystúpi na súdny deň na onom svete pred týmto pokolením a odsúdi ho! Lebo ona (Semiramis) prišla z konca Zeme, aby si vypočula Šalamúnovu múdrosť, a hľa, tu je viac ako Šalamún!“ (Matúš 12,42) 186,11

Hovoria farizeji: „No, ak už veríš, že sme všetci čisto diablovi, a že všetci nás na súdny deň odsúdia, vyžeň z nás teda diabla tak, ako si to urobil včera s tým slepým a nemým, a my ťa potom budeme môcť velebiť rovnako ako ten, ktorého si vyliečil!“186,12

No nepovedali to kvôli tomu, že by sa vážne chceli zbaviť svojich mnohých zlých duchov, s ktorými už boli plne zjednotení, ale len preto, aby Ma mohli na niečom nachytať. Lebo keď si raz zlý duch v človeku všetko podmaní a ovládne ho, potom sa navonok neprejavuje pozorovateľným spôsobom, ale koná svetským spôsobom šikovne, takže každý musí veriť, že taký človek nie je posadnutý, hoci je posadnutý ešte horšie ako iný, ktorého ešte nejaký zlý duch trýzni, keďže ešte nemôže byť pánom v dome.186,13

Preto aj farizejom a zákonníkom hovorím: „To sa vo vašom prípade z viacerých dôvodov nemôže urobiť, lebo zlí duchovia vo vás sú už dávno s vašou dušou dokonale zjednotení a tvoria teraz v celej plnosti váš vlastný zlý, cudzoložný život. Keby som vám ich vzal, zobral by som vám tým aj váš život; keby som vám však aj podržal váš vlastný pôvodný život, to by vám bolo takisto k ničomu, keďže teraz je už celá vaša prirodzenosť skrz-naskrz preniknutá diablom! Lebo keď nečistý duch vyjde z človeka, blúdi po vyschnutých miestach, hľadá odpočinok, ale nenachádza ho. (Matúš 12,43) (To znamená, že diabol pokúša cnostných ľudí a klope, no neotvárajú mu a to sú pre jeho účely tie suché miesta a púšte, v ktorých pre neho žiadna bylina nevyrastie.) Potom si sám pre seba povie: ,Vrátim sa naspäť do svojho starého domu, lebo na stepiach a púšťach pre mňa niet miesta pre odpočinok, a do domov, ktoré už majú veľa obyvateľov môjho druhu, ma nevpustia.‘ Keď po takomto predsavzatí príde diabol k svojmu predošlému domu, nájde ho neobývaný, vyzametaný a vyzdobený. (Matúš 12,44) Vtedy ide ďalej, a zavolá ešte sedem iných duchov, ktorí sú horší ako on sám. S ich pomocou potom ľahko prenikne do svojho starého domu a všetci si bývajú v tomto dome, no s tým človekom to potom bude oveľa horšie ako predtým! 186,14

A presne takto sa povodí tomuto zlému pokoleniu. (Matúš 12,45) Preto nemajú byť cezo Mňa uvedení do ešte horšieho stavu, ako už sú.“186,15

Keď si farizeji toto vypočuli, od zúrivosti skoro až svietili a najradšej by Ma roztrhali, keby sa neobávali ľudí.186,16

187 – Ahabove poučenie a varovanie cez Pána. Spása prichádza od Židov (v Ježišovi). Porovnanie svätyne v Jeruzaleme a v Delfách. Svedectvo Grékov o Pánovi.

No Ahab, mladý farizej, sa od starých vzdialil a mal skutočnú radosť z toho, že som starým povedal takúto pravdu. Skryte sa Ma však spýtal, či aj on je tak zle posadnutý.187,1

Ja som mu však s priateľským výrazom povedal: „Keby si bol, nepýtal by si sa Ma. Doteraz si bol pre Satana ešte suchým miestom; uisti sa ale, že sa pre neho nestaneš úrodným poľom! Dávaj si preto veľký pozor na svojich zlých kolegov!“187,2

Hovorí Ahab: „Pán a Majster! Len ma neopúšťaj a moc pekla ma určite nikdy nedostane! Na môj zápal pre Teba to nebude mať žiaden vplyv!“187,3

Hovorím Ja: „Choď! Máš byť silný svojou vierou a zápalom pre Mňa! Daj si ale pozor, aby ťa tvoji kolegovia nedohnali do úzkych; lebo ich diabli majú pre svoje zámery jemné nosy a ostrý sluch!“187,4

Hovorí Ahab: „Pane, ty ma určite poznáš lepšie, ako sa poznám ja sám! Moja ľstivosť je prepracovaná a ostrá, no diabol je, ako sa hovorí, slepý, a preto budú všetci zízať, keď ich prekabátim. Ešte dnes by sa s nimi mal vykonať jeden test. Teraz si s Tebou nahlas vymením pár ostrých slov, aby si nič nevšimli, o čom sme sa rozprávali; nesmieš mi to ale mať za zlé!“ 187,5

Hovorím Ja: „Rob, čo chceš, ale buď vo všetkých veciach predovšetkým dobrý, šikovný a pravdivý; lebo lož, nech už je akéhokoľvek dobrého druhu, pomáha len dočasne a zakrátko prináša človeku nevýhody a škody!“ 187,6

Hovorí Ahab: „Aj tak dobre, tak zatiaľ nebudem hovoriť vôbec nič!“ 187,7

Hovorím Ja: „To bude lepšie! Lebo mlčať v pravý čas je lepšie než akokoľvek šikovne klamať!“187,8

S týmto poučením sa Ahab poberie pomedzi ľudí naspäť k svojim kolegom, z ktorých však jeden postrehol, že sa so Mnou rozprával. Ten ho hneď aj začal ostro spovedať. No Ahab si počínal dobre, a ten prísny vyšetrovateľ ho nakoniec musel ešte aj pochváliť.187,9

Ja som však odvrátil svoju tvár od farizejov a začal som sa rozprávať s ľuďmi. Vysvetlil som im, že pred Bohom nie je spravodlivé opúšťať židovstvo, keďže spása všetkých ľudí prichádza len od Židov, aby sa opäť – ako to už niektorí predtým urobili vo svojich srdciach – obrátili v plnej pravde naspäť na židovstvo, lebo inak nie je možné stať sa Dieťaťom Božím. 187,10

Jeden Grék sa opýta: „Takže máme zase pokľaknúť pred starými nafúkanými farizejmi a žrať ich starý nestráviteľný kvas? Priateľu, ty si síce veľký Majster plný sily a moci Božstva; a si dobrý, múdry a spravodlivý, ale tu od nás žiadaš niečo úplne absurdné. K Mojžišovi sa vracať nepotrebujeme – z toho úplne jednoduchého dôvodu, že sme ho v skutočnosti ešte nikdy neopustili, a Boh Židov je náš aj v našich srdciach; a vonkajšiemu pomenovaniu – či už Žid alebo Grék – snáď Božia múdrosť nebude pripisovať nejakú váhu?! Pre nás je to však predsa len dobrý ochranný múr proti neustálemu prenasledovaniu a vysmievaniu zo strany farizejov! Prečo by sme sa teda mali nazývať Židmi, a nie Grékmi?!187,11

Pozri sa, taká tvoja požiadavka na nás nie je vôbec múdra! Čo na tom záleží, ak popri Mojžišovi spoznávame aj gréckych mudrcov a ich poetické božstvá, ktorých múdre zodpovedajúce obrazy sú predsa len niečo celkom iné ako chrámový hnoj?! Obzvlášť, keď na to beztak nedbáme, keďže až príliš dobre vieme, ako vznikli grécki a neskôr rímski bohovia, a že len sám Jehova je nad všetkým jediným Bohom, ktorý všetko stvoril a stále všetko udržiava a všetkému vládne!“187,12

Hovorím Ja: „Priateľu, ty rozprávaš, a predsa si Ma nepochopil, zatiaľ čo iní, ktorí Ma pochopili, nerozprávajú, hoci sú práve tak Grékmi ako ty. Na mene, pravdaže, nezáleží, ale na viere srdca! Tiež je ale pravda a treba zobrať do úvahy, že je lepšie podniknúť púť do Jeruzalema a so zodpovedajúcim a rozumným prístupom sa tam zúčastniť slávností, ako absolvovať cestu do Delf a žiadať tam trápnu Pýtiu o dobrú radu! 187,13

Obrovské zneužívanie, ktoré prebieha vo svätyni, je Mi určite známe lepšie ako vám, a už ste odo Mňa počuli, ako veľmi som proti tomu. Ale aj pri všetkom tom zlom je ten chrám neporovnateľne lepší ako ten v Delfách, kňazi a kňažky ktorého nie sú nič iné ako naozaj skvelí dialektici a na každú otázku vedia dať takú odpoveď, že nakoniec musia mať pravdu.187,14

Keď si si zaumienil vziať svoju ženu, podnikol si predtým cestu do Delf a za veľa peňazí si sa tam opýtal Pýtie, či budeš šťastný so ženou, ktorú si mal v úmysle si zobrať. Povedz Mi, ako znela odpoveď?“187,15

Hovorí Grék: „Dobre teda, znela takto: ,So svojou ženou šťastný budeš, nie naozaj nešťastný!‘ A vidíš, orákulum odpovedalo pravdivo, lebo so svojou ženou som skutočne šťastný!“187,16

Hovorím Ja: „Ale pozri sa, orákulum by tiež malo pravdu, keby si bol so svojou ženou nešťastný!“187,17

Hovorí Grék: „To mi veru nie je jasné, ako by to bolo možné!“ Hovorím Ja: „Lebo si v duchu slepý! Pozri sa, veta znie takto: ,So svojou ženou šťastný budeš nie naozaj nešťastný!‘ Keď vetu oddelíš po negácii, potom má orákulum pravdu, ak by si bol nešťastný, lebo potom by tá veta bez toho, aby sa akokoľvek muselo zmeniť poradie slov, znela takto: ,So svojou ženou šťastný budeš... nie, naozaj nešťastný!‘187,18

Ak Mi ale nechceš veriť, opýtaj sa svojho suseda, ktorý rok nato cestoval do Delf kvôli podobnej záležitosti, či jeho odpoveď nie je tvojej navlas podobná! A on je so svojou ženou nešťastný, lebo je to ozajstná šľapka; no pri ňom malo orákulum takisto pravdu ako pri tebe, a ty tomu aj tak prikladáš veľkú dôležitosť! Posúď teraz sám, čo je lepšie – chrám v Jeruzaleme alebo orákulum v Delfách?!“187,19

Tu Grék vytreští oči a hovorí: „Majster, teraz mi je všetko jasné! Takéto niečo môže vedieť len Boh, ale človek nikdy! Ty si buď sám Boh alebo prinajmenšom syn počatý Bohom – nie syn nejakého človeka, ako sme my! Preto sa chceme obrátiť naspäť ku svätyni, nie však pod bič farizejov, ale úplne slobodne! Títo farizeji však musia odísť, lebo sa pri nás dopustili príliš veľkých neprávostí a pripravili nás takmer o všetok náš majetok, a to duchovne, aj fyzicky! Podľa mena preto zostávame Grékmi, avšak podľa pravdy v srdci sú z nás dokonalí vyznavači Mojžiša a prorokov! Každý rok tiež pôjdeme do Jeruzalema a navštívime svätyňu; a ak táto bude pre nás uzavretá, zostane nám otvorená hala cudzincov, ktorá je predsa tiež súčasťou svätyne.“187,20

Hovorím Ja: „Robte si, čo chcete, len sa vo svojich srdciach vystríhajte falošnosti, hnevu, pomsty a túžbe prenasledovať! Buďte cudní a čistých myslí; milujte Boha vpravde nadovšetko a svojich blížnych ako seba samých; žehnajte tým, ktorí vás preklínajú; nečiňte zlo tým, ktorí vás nenávidia a prenasledujú, aby ste sa zapáčili Bohu, mali mier a nad hlavami vašich nepriateľov zhromaždili žeravé uhlíky!“187,21

188 – Príchod matky Márie s Jozefovými synmi do Jesairy. Baramove pozvanie Pána na obed.

No kým som takto prehováral k ľuďom, prišla matka Mária s Mojimi bratmi; v Kisjonovom dome sa totiž dozvedela, že som odišiel do Jesairy a mohol by som sa tam zdržiavať. Pešo to bolo na pol dňa cesty, a v pondelok na poludnie tak mohla byť v Jesaire, kedže na cestu sa vydala veľmi skoro ráno.188,1

Záležitosti, o ktorých chcela so Mnou hovoriť, sa týkali na jednej strane vecí domácich, na druhej strane však zasahovali až do duchovných, lebo v Kafarnaume sa toho o Mne veľa dozvedela, o tom sa so Mnou chcela rozprávať predovšetkým. (Matúš 12,46) Kvôli tlačenici sa ale nevedela dostať do domu, preto musela nutne čakať vonku, kým vyjdem.188,2

Keďže však už dlho čakala márne, poprosila jedného z Baramovho domu, či by Mi nepovedal, že už dlhý čas čaká vonku a nutne so Mnou potrebuje hovoriť. Tak sa posol pretlačil pomedzi ľudí, dostal sa do Mojej blízkosti, a hovoril: „Majster! Pozri sa, vonku stojí Tvoja matka a Tvoji bratia, a chcú sa s Tebou rozprávať!“ (Matúš 12,47) 188,3

Vtedy som vážnym tónom poslovi povedal: „Čo to rozprávaš? Kto je Moja matka, a kto Moji bratia?!“ (Matúš 12,48) Vtedy sa posol, tak trochu vystrašený, stiahol.188,4

Ja som však pozdvihol Svoju pravicu nad Mojich učeníkov a prehovoril: „Pozrite sa, toto je Moja matka a Moji bratia! (Matúš 12,49) Lebo ten, kto činí vôľu Môjho Otca, ktorý je na nebesiach, ten je vpravde Mojím bratom, Mojou sestrou, Mojou matkou! (Matúš 12,50) Choď ale von a povedz čakajúcim, že prídem!“188,5

Niektorým prišli tieto slová tvrdé, vyčítali Mi ich a pýtali sa, či neviem, čo je v Mojžišových prikázaniach uvedené ohľadom rodičov.188,6

No Ja som túto záležitosť odmietol a povedal som: „Ja viem, kto som, a Moji učeníci a Moja pozemská matka to vedia tiež, a Ja preto smiem hovoriť tak, ako je to podľa pravdy; takže sa len usilovne obráťte k vlastným dverám – o Mňa sa báť a starať nemusíte, lebo Ja viem najlepšie, čo mám robiť.“ Nato všetci stíchli a nik sa už neodvážil niečo Mi k tomu rozprávať, či už pre alebo proti.188,7

Po nejakej chvíli mlčania ku Mne pristúpil domáci pán, Baram, a povedal: „Pán a Majster! Už je poludnie a jedlo pre Teba, Tvojich učeníkov a Tvojich pozemských príbuzných, ktorí čakajú vonku, je pripravené. Preukážeš prosím mne, úbohému hriešnikovi, veľkú česť a milosť tým, že prijmeš toto dobre pripravené jedlo?“188,8

Hovorím Ja: „Na dnes som síce zamýšľal ešte iné jedlo, ktoré skonzumujem na mori, keď si Ma ale pozval takýmto zdvorilým spôsobom, tak ti určite pri stole preukážem tú česť a milosť. Poviem ti však aj toľko, že do miestnosti, kde budem jesť, nevkročí žiaden farizej, okrem mladého Ahaba, ktorého priberám do počtu Mojich učeníkov! Lebo so svojimi kolegami, ktorí voči nemu pojali zlé podozrenie – keď ho predtým videli, ako sa potajomky rozpráva so Mnou – už nebude môcť vydržať. Teraz ale povedz ľuďom, že tu v dome už nebudem nič rozprávať, ani robiť, nech teda vyjdú von a urobia nám miesto; lebo pri tejto tlačenici by bolo ťažké dostať sa von prirodzeným spôsobom.188,9

Po týchto Mojich slovách sa Baram obráti k ľuďom a povie: „Drahí susedia! Božský Majster už dohovoril a v tomto dome už viac rečniť nebude, a ešte menej niečo robiť, preto sa teraz v pokoji poberte von, okrem Ahaba, s ktorým sa Majster chce rozprávať.“ Po týchto slovách sa ľudia, až na farizejov, poberú von.188,10

Keď sú ľudia vonku, pristúpia ku Mne starí farizeji, ich srdcia plné zúrivosti, a úplne bez obalu sa Ma pýtajú, čo zamýšľam s Ahabom, a či ho tiež chcem pripraviť pre peklo?! Keď Baram začuje takúto otázku, naplní ho to spravodlivým hnevom a vraví im: „Svoje dane mám každoročne vyrovnané do posledného statéra (najmenšia minca) a som teda podľa práva pánom týchto, mnou postavených domov a nebudem trpieť, aby niekomu, kto je u mňa cteným hosťom, a o koho sa starám, spôsobovali nepríjemnosti cudzí ľudia ako ste vy! Preto vám úplne vážne prikazujem, aby ste okamžite opustili tento môj dom a odobrali sa za hranice môjho pozemku, inak bez meškania využijem toto moje draho zaplatené vlastnícke právo!“188,11

Hovoria farizeji: „Tak už si sa aj ty stal Grékom, že si tu chceš pred nami osobovať vlastnícke právo?! Azda nevieš, že u Židov neexistuje vo vzťahu k farizejom žiadne vlastnícke právo?! Nie je každý farizej plným pánom v každom židovskom dome, do ktorého vkročí, a keď dom zase opustí, až potom sa z jeho milosti domáci pán stane opäť pánom domu?! Ty, ako Žid, nevieš, že si len nájomcom, a nijakým pánom, či už svojho domu alebo svojich pozemkov, a že ti pozemky a dom môžeme vziať, kedy sa nám zachce, a prenajať ich niekomu inému až na päťdesiat rokov?“188,12

Hovorí Baram: „To som ako Žid, k svojmu veľkému hnevu, vedel veľmi dobre, práve preto som sa dnes stal Grékom, respektíve Rimanom a po vyrovnaní dane som si od cisárskeho súdneho úradu zaobstaral neodvolateľné vlastnícke právo, z ktorého vám dám hneď okoštovať, ak okamžite nevyhoviete mojej žiadosti!“188,13

Hovoria farizeji: „Ukáž nám potvrdenie od rímskeho súdu!“ Baram ho vytiahne, čerstvo napísané na novom pergamene, opatrené cisárskou pečaťou, podrží ho pred tvárami starých a hovorí: „Poznávate toto?!“ Oni kričia: „Tak aj ty, zradca Boha, chrámu a nás?! Za toto istotne môžeme ďakovať tomuto Synovi Dávidovmu?! Nech si teda aj ty prekliaty s celým svojím domom!“188,14

Ako farizeji vyslovili túto kliatbu, Baram rýchlo siahol po vhodnej palici a začal ňou farizejov celou silou mlátiť, hovoriac: „Počkajte, vy Satanovi sluhovia, ja vám raz za vašu kliatbu dám poslať spravodlivú odmenu!“ Kričí jeden farizej, ktorého palica ešte nezasiahla: „Stojí napísané: ,Beda tomu, kto položí ruku na pomazaného!‘“ Baram vraví: „To ja dobre viem, a preto používam túto palicu!“ A Baram dá aj tomuto pomazanému ochutnať palicu. Nato všetci zlí farizeji a zákonníci, okrem Ahaba, utekajú z domu, kde im priložia ešte aj ľudia.188,15

189 – Baram spomína na Jozefa, svojho niekdajšieho učiteľa. Máriina radosť zo stretnutia s Pánom. Ahab rozpráva o machináciách kňazov kvôli vzkrieseniu Jairusovej dcéry.

Keď už sú títo za hranicou, Baram príde naspäť, trochu unavený, a hovorí: „Pane, odpusť mi to! To, čo som práve urobil, som naozaj neurobil rád, ale už sa to s touto zlou, cudzoložnou bandou vskutku nedalo vydržať! Človek si naozaj nedokáže predstaviť, že by Satan bol horší od týchto chlapíkov, ktorí si už vážne myslia, že celá Zem je ich výhradným vlastníctvom! To všetko by ma však až tak veľmi nerozčúlilo, keby títo chlapi nezačali na Teba, ó Pane a Majstre, doslova útočiť – vtedy som už svoj spravodlivý hnev nedokázal potlačiť a musel som využiť svoje vlastnícke právo! Nič si z toho ale nerob; ak by tí chlapi podali žalobu, ja Ťa už obhájim a budem vedieť, ako Ťa z toho múdro a šikovne vyviniť!“189,1

Hovorí Ahab: „Priateľu, v každom prípade sa môžeš pripraviť, lebo tieto staré tupelá nebudú mať teraz na práci nič dôležitejšie ako celý incident ohlásiť do Jeruzalema v tých najhorších farbách, a to hneď dvakrát! Po prvé, pre nich nanajvýš nežiadúce pôsobenie tohto božského Majstra; úplné odpadnutie Jesairy od židovstva, moje správanie a nakoniec Herodesovi, ako tu prišiel o všetkých svojich poddaných, keď sa títo vykúpili ako občania Ríma! To v Jeruzaleme prebudí všetkých zlých duchov, a tu by to mohlo vyvolať viaceré nedobré dôsledky! Preto sa priprav a dopredu si zaisti cisársku podporu, inak ti títo zlí duchovia narobia nepríjemné problémy.“ 189,2

Hovorím Ja: „Ahab, nechaj to tak; že sa Baramovmu domu nič nestane, za to sa ti zaručujem! Avšak to, že tí starí neľudia urobia to, čo si povedal, je pravda; no ani ty, ani Baram sa kvôli tomu nemáte čoho obávať. Teraz však pôjdeme jesť; tam si tiež vypočujem Máriu a Jozefových synov!“189,3

Hovorí Baram, prekvapený, keď začuje Jozefove meno: „Čože? Môj majster v Nazarete, ktorému za toľko vďačím?! Vtedy to bol ešte mladý muž, keď som sa u neho učil, ale už bol majstrom svojho umenia. S akou trpezlivosťou a láskou mi ukazoval všetky prednosti svojho umenia; a ako mi potom posúval tie najlepšie práce a bezplatne ma podporoval radou i skutkom, to mu naozaj nikdy nezabudnem!“189,4

Hovorím Ja: „No, Mária je jeho druhá žena; bola mu oddaná cez svätyňu; ale tí dvaja muži, ktorí sú s ňou, sú Jozefovi synovia od jeho prvej ženy a pokračujú teraz v jeho umení. Ja som však telesne Máriin syn a Moje meno je Ježiš!“189,5

Hovorí Baram: „Ó, aký som len teraz šťastný, že môjmu domu sa dostáva toľkej cti a milosti! Teraz už ale poďme rýchlo k stolu, aby na nás vznešená matka s oboma Jozefovými synmi nemuseli čakať pridlho!“ Rýchlo sa poberieme do jedálne, kde nás tiež čaká Mária s oboma Jozefovými synmi. 189,6

Keď Ma Mária uvidí, začne od radosti plakať, lebo Ma nevidela už dva mesiace, rovnako ako obaja bratia, ktorí Ma nadovšetko milovali. Keď sa teda veľmi vrúcne pozdravíme, poberieme sa všetci ku stolu, vykonáme ďakovnú modlitbu a skonzumujeme dobré a bohaté jedlo, ktorého sa Kisjona – ktorý Ma spolu so svojou ženou a dcérami doteraz neopustil – zúčastnil s veľkou radosťou, a veľa sa pritom rozprával s Máriou a oboma bratmi. 189,7

Po jedle, ako sme sedeli pri stole a kvôli silnej horúčave popíjali víno s trochou vody, sa Ahab opýtal, či smie prehovoriť, lebo nám chcel odhaliť dôležité veci týkajúce sa najmä Mojej osobnej bezpečnosti, keďže sa až teraz, v priebehu rozhovorov, dozvedel, že Ja som ten u ľudí preslávený, a u farizejov veľmi neslávne známy Ježiš z Nazaretu, ktorý po celej krajine vzbudzuje neslýchane veľký ohlas. Ja som mu povedal: „Hovor, čo je ti známe!“189,8

Hovorí Ahab: „Pán a Majster! Ty si vzkriesil dcéru nášho predstaveného Jairusa – to je známe azda všetkým v kraji – rovnako ako dcéru veliteľa rímskych vojakov. Kto by čo len v najmenšom pochyboval, že aj ten najhorší a najukrutnejší tyran by bol za taký zázračný čin naveky vďačný a divotvorcovi by dal na tróne miesto po svojej pravici, ako to raz učinil faraón Jozefovi za proroctvo, ktoré pre neho vyslovil?!189,9

Čo ale robí táto chrámová háveď, títo praví sluhovia Satanovi?! Pošlú správu, ktorú som, žiaľ, musel podpísať aj ja, hoci som, čo sa týka Ježiša, doteraz na vlastné uši nepočul nič z Jeho učenia, ani nevidel nič z Jeho skutkov. Podľa tejto príšernej správy sú teraz všade za Tebou vyslaní najatí špióni a zabijaci z chrámu, rovnako ako aj od Herodesa a rímskeho miestodržiteľa, aby Ťa zniesli zo sveta!189,10

V správe pre Jeruzalem si vykričaný ako človek, ktorý ľud klame, zavádza a poburuje, a to takým spôsobom, akým doposiaľ, čo mi je známe, žiaden človek vykričaný nebol. Jairusova dcéra vôbec nemala byť mŕtva, keď Ťa zavolali, aby si ju vyliečil alebo vzkriesil z mŕtvych, ale úplne zdravá, a aby Ťa vyskúšala, musela to len predstierať! Keď si k nej podišiel, vysloviac ,talitha kumi‘, vtedy predstavený plne pochopil, že si podvodník a o skutočnom liečení nemáš ani poňatia; lebo keby si bol ako liečiteľ schopný posúdiť človeka a jeho ochorenie, musel by si predsa na prvý pohľad zistiť, že dievča nielenže nie je mŕtve, ale je úplne zdravé!189,11

Rímsky veliteľ – myslím, že sa volá Kornélius – ktorého sluhu alebo dcéru si tiež prebudil zo smrti, je síce proti tomu; čo ale on sám zmôže proti množstvu falošných svedectiev!189,12

Milý, najdrahší priateľ, Majster a Pán! Mohol by som Ti toho ešte veľa povedať, ale vidím, že Ťa moje nanajvýš pravdivé rozprávanie rozosmutnilo. Keďže Tvoje očierňovanie je diabolsky zlé, o všetkom ostatnom pomlčím – stačí, že som ti oznámil to najpodstatnejšie. Na celej veci je najlepšie to, že Satan je hlúpy a niekto skutočne múdry a šikovný ho ľahko prekabáti, čo by malo byť v Tvojom prípade ešte o to ľahšie, že Ty si nadovšetko múdry! Nechajme to už teraz tak!189,13

Ja som síce len úplne jednoduchý človek, no týchto zlých trpákov si úplne v pohode omotám okolo každého prsta! A vôbec to nepovažujem za hriech, keď sa Satana podarí čo najviac napáliť, lebo také niečo ho donúti stiahnuť sa na určitý čas pokorne z bojiska, a múdry a šikovný človek tým opäť získa čas predkladať svojmu duchu vznešenejšie zamestnania ako sa len neustále mastiť so Satanom.“189,14

190 – Máriina správa o tom, ako ju a Jozefových synov vyhnali farizeji z domu. Baramov a Kisjonov upokojujúci návrh Márii a Jozefovým synom. Pán vystúpi na Kisjonovu loď a prednesie tam zhromaždenému ľudu učenie o Nebeskom Kráľovstve.

Hovorí teraz Mária: „Môj Pán a syn! Čo Ti teraz tento mladý muž povedal, je čistá pravda, a ja, keďže som bola kvôli Tebe z môjho domu doslova vyhnaná, som prišla za Tebou práve preto, aby som Ti o tom povedala. Čo mám ale teraz robiť s Tvojimi bratmi a sestrami, myslené, pravdaže, len pozemsky? Lebo ja dobre viem, že na Zemi nemáš žiadnych príbuzných, okrem Svojich učeníkov v srdci.190,1

Náš malý majetok je fuč – zlí farizeji sa ho zmocnili a našu chyžu spolu s dobre obrobenou záhradou predali cudzím! Pozri sa, ja a Tvoji bratia a sestry už nie sme takí mladí, aby sme denne lopotili; a keby sme to aj chceli, títo zlí chrámoví papaláši všetkým Židom pod hrozbou ťažkého trestu zakázali dať nám akúkoľvek prácu alebo čo len almužnu! Čo máme teraz robiť, a z čoho máme žiť?!“190,2

Hovoria súčasne Baram a Kisjona: „Veľavážená matka, ktorú Boh poctil takou nekonečnou milosťou, že dovolil, aby sa cez ňu do tohto zlého sveta zrodil najvyšší syn všetkých nebies, len sa s týmto netráp! Pozri sa, my, po prvé, zo štátneho hľadiska už nie sme žiadni Židia, ale navonok Gréci, hoci v srdciach úplní Židia podľa Mojžiša! My obaja sme – všetka sláva Pánovi! – bohatí; preto poď so všetkými svojimi príbuznými ku nám a nič Ti nebude chýbať!“190,3

Hovorím Ja: „Priatelia! Váš návrh je balzam naliaty na Moje srdce! Na Mojom požehnaní a Mojej milosti budete mať naveky podiel. Zatiaľ však pôjdem domov a pozriem sa, akým právom tí darebáci matku, právoplatnú ženu Jozefovu, okradli o ten malý a ťažko nadobudnutý majetok.190,4

Potom prehodím pár slov aj s Jairusom; lebo jeho dcéra má opäť ochorieť a on za Mnou príde. A vtedy sa s ním porozprávam. No teraz, keďže je to naozaj zlé a tá zlá pekelná banda nám všade nastražila pasce, okamžite vyrazíme a vydáme sa na more – tam na nás žiadna pasca nečaká!190,5

Avšak predtým, a síce z mora, odhalím ľuďom cez obrazy viaceré veci o Nebeskom Kráľovstve, aby sa raz nikto nemohol vyhovárať a hovoriť: ,Ako som mal tomu veriť a dodržiavať to, keď som o tom nikdy nepočul?!‘ Keď prídu tí starí darebáci, ľudia by im nemali odopierať prístup, aby sa oni mohli raz vyhovárať ešte menej.190,6

Ale ty, priateľ Kisjona, choď a priprav svoju veľkú loď, lebo ju pravdepodobne budeme potrebovať!“ Kisjona sa spolu so svojimi zodvihne a ide, aby vyplnil Moje želanie.190,7

Baram Ma však prosí, keďže už viac nechcem alebo nemôžem zostávať v jeho dome, či by Ma mohol odprevadiť.190,8

A Ja hovorím: „Tak ďaleko, a tak dlho, ako len chceš! Lebo Ja som ešte nikdy neodmietol poctivú a pravú žiadosť, ani ju nenechal nevypočutú!“ Nato si Baram zorganizuje veci v dome; žene a deťom pridelí úlohy, ktoré majú medzitým robiť, a ako sa vysporiadať so zákernými prenasledovateľmi. Potom si so sebou zoberie nejaké zlato a ide s nami všetkými k moru, a pešo nás nasleduje nesmierne množstvo ľudí. (Matúš 13,1) 190,9

Nechýbali ani tí starí farizeji; akurát sa zamaskovali, aby ich ľudia nespoznali. Keď dorazíme k moru, ľudia sa za neustáleho volania „Sláva Synovi Dávidovmu!“ na pobreží tak tlačia, že Ja s Mojimi príbuznými sa už nemám kde postaviť, takisto ako aj všetci Moji učeníci, pre ktorých by sa už vôbec nenašlo miesto, keďže ich bol už veľmi veľký počet.190,10

Preto som Kisjonovi povedal: „Daj na breh spustiť schody; musíme na loď, lebo na zemi je nám pritesno!“ Kisjona dal rýchlo spustiť schody a my sme hneď nastúpili na loď. (Matúš 13,2) No keď Ma ľudia videli stáť na lodi, mysleli si, že hneď odídem. Preto Ma začali nahlas prosiť, či by som im mohol dať to sľúbené učenie o Nebeskom Kráľovstve!190,11

191 – Kázeň na lodi. Podobenstvo o Nebeskom Kráľovstve, o rozsievačovi a semene. Pánovo vysvetlenie podobenstva.

Keď sme boli všetci na lodi a schody boli vytiahnuté, povedal som ľuďom, aby sa správali potichu a usadili sa na brehu. A ľudia sa upokojili, utíšili a usadili sa na brehu; akurát starí farizeji sa neusadili, ale zostali stáť neďaleko brehu v blízkosti svojej lode, lebo si zaumienili, že Ma už viac nespustia z očí, a boli preto tiež plne pripravení nasledovať nás na more.191,1

Ja som sa však usadil na veľmi priestrannej palube lode a začal som k ľuďom prehovárať pomocou rôznych obrazov; v obrazoch preto, aby im hlúpi farizeji nedokázali porozumieť. No ľudia, ktorí mali prebudenejšieho ducha, rozumeli, čo som im hovoril.191,2

Predovšetkým a ako prvé som sa prirovnal k rozsievačovi a povedal som: „Počúvajte a prijímajte!191,3

Hľa, vyšiel von rozsievač, aby zasial (Matúš 13,3) dobré, zdravé obilie. A ako rozsieval, niektoré zrná spadli na cestu; tu prileteli vtáky a pozobali ich. (Matúš 13,4) Niektoré spadli na skalnatú pôdu, ktorá nemala veľa zeme, tie preto rýchlo vzišli, keďže nad sebou nemali veľa a ťažkej zeme; (Matúš 13,5) keď ale vyšlo slnko s veľkou žiarou svojich lúčov, semená, ktoré vzišli počas vlhkej a chladnej noci, hneď uschli, lebo nemali žiadne korene, a nezarodili. (Matúš 13,6) Niektoré spadli do tŕnia, to ale rástlo mocnejšie ako obilie a udusilo ho. (Matúš 13,7) A niektoré padli nakoniec na dobrú pôdu a priniesli úrodu – niektoré stonásobnú, niektoré šesťdesiatnásobnú a niektoré tridsaťnásobnú. (Matúš 13,8) Kto má uši na počúvanie, nech počúva!“ (Matúš 13,9) 191,4

Tu som chcel bez prerušenia ďalej pokračovať v reči; ale keďže samotní učeníci viacerým týmto obrazom nerozumeli, pristúpili ku Mne a hovorili: „Prečo k nim zrazu prehováraš v podobenstvách? (Matúš 13,10) My, ktorými sme pri Tebe už dlho, tomu ledva rozumieme; ako Ti potom budú rozumieť tí, čo počúvajú na brehu?! Či nevidíš, ako krčia plecami a niektorí si dokonca myslia, že si z nich uťahuješ, alebo že kvôli farizejom rozprávaš o úplne nepodstatných veciach; veď to vie predsa každý, že obilie sa nemá siať na cesty, ani na kamene, rovnako ako ani do tŕnia! My už chápeme, čo tým chceš povedať, ale tí na brehu si vážne myslia, že si z nich uťahuješ! Alebo ich naozaj chceš učiť tak, aby tomu nerozumeli?“191,5

Hovorím Ja učeníkom: „Čo tu rozprávate a prerušujete Ma?! Ja viem, prečo k týmto ľudom prehováram v podobenstvách, ktorým nemajú rozumieť! Vám je dané, aby ste porozumeli tajomstvám Kráľovstva Božieho; týmto to ale dané nie je (Matúš 13,11); lebo vec sa má takto: Tomu, kto má – ako vy – tomu bude dané, aby mal potom v celej plnosti; kto ale nemá, tomu bude vzaté aj to, čo mal! (Matúš 13,12) Preto k nim ako Pán prehováram v podobenstvách; lebo vidiacimi očami nevidia, a počujúcimi ušami nepočujú, pretože tomu nerozumejú! (Matúš 13,13) 191,6

Čo som tu učinil, a za čo Ma považujú? Oni sú všetci slepí a hluchí. Ich podobu ste videli včera u toho slepého a súčasne nemého, ktorého som vyliečil. Aký bol ten na tele, takí sú tamtí na duši, a preto k nim prehováram v podobenstvách, aby sa na nich naplnilo proroctvo Izaiáša, kde stojí: ,Ušami budete počúvať, ale nebudete rozumieť, a vidiacimi očami budete pozerať, ale nebudete vidieť! (Matúš 13,14)191,7

Lebo srdce tohto ľudu je zatvrdnuté; ich uši zle upchaté, ich oči sú prižmúrené, aby raz očami nevideli, ušami nepočuli, srdcom nerozumeli, nemohli sa obrátiť a Ja som ich nemohol vyliečiť!‘ (Matúš 13,15) 191,8

Ale blažené sú vaše oči, ktoré to vidia, a vaše uši, ktoré to počujú! (Matúš 13,16) Lebo vpravde vám hovorím: Mnoho prorokov a spravodlivých túžilo vidieť to, čo vy vidíte a počujete, a predsa to nevideli a nepočuli! (Matúš 13,17) 191,9

Už som vám predtým povedal, že vám je dané porozumieť tajomstvám Kráľovstva Božieho; no napriek tomu vidím, že vaše chápanie v podstate nie je oveľa lepšie ako tých na brehu. Tak teda počúvajte a prijímajte, ako sa má chápať podobenstvo o rozsievačovi (Matúš 13,18): 191,10

Ak niekto Slovo o Kráľovstve Božom, ktoré Ja vyslovím, síce počuje, ale mu nerozumie v srdci, ktoré je kvôli svetskému ruchu ušľapané rovnako dohladka ako nejaká cesta, Zlý si veľmi rýchlo všimne, že nespadlo do zeme, ale na ušľapaný, svetom uhladený vonkajší a odhalený povrch srdca; ľahko vytrhne to, čo bolo zasiate vlastne do srdca, no zachytilo sa na svetom uhladenej vonkajšej ploche; a hľa, taký človek, sa podobá na cestu, na ktorú dopadlo to semeno, teda Moje Slovo. (Matúš 13,19) A tam na brehu stoja mnohí takí! 191,11

Toto je ale prípad, keď semeno spadlo na skalnatú pôdu: keď človek slovo počuje a s veľkou radosťou ho prijme. (Matúš 13,20) Keďže taký má, rovnako ako kameň, v sebe a na sebe len málo životodarnej vlhkosti – ktorá je pravou odvahou srdca – a tiež príliš málo pôdy – ktorá je rovná pevnej vôli – je preto, rovnako ako kameň – či je suchý alebo vlhký – závislý od počasia; je teda premenlivý ako počasie, takže keď potom u takého človeka kvôli Môjmu Slovu nastanú všemožné útrapy a prenasledovanie, je plný zlosti a hnevu (Matúš 13,21), a práve preto potom pripomína slnkom rozpálený kameň, na ktorom Moje Slovo, prirodzene, nemôže zapustiť žiadne korene a nakoniec musí úplne zoschnúť.191,12

A hľaďte, tam na brehu stojí mnoho takých kameňov, ktorí sú teraz za Mňa plní hnevu voči zlým farizejom; keď však zbadajú, že po Mojich, im smerovaných slovách, zhora hneď začínajú prichádzať všelijaké útrapy a prenasledovanie, potom tým, že sa na jednej strane veľa hnevajú a na druhej strane príliš boja, Moje Slovo vo svojich srdciach usmrtia; lebo napriek všetkým znameniam, ktoré videli, a napriek všetkým Mojim najživším uisteniam aj tak neveria, že som dostatočne mocný, aby som ich uchránil pred všetkým zlom, a pripomínajú tak kameň, na ktorý dopadlo semeno. 191,13

Keď ale semeno spadne do tŕnia, to znamená: Keď človek Slovo počuje a aj ho prijíma, uviazol však v rozličných svetských záležitostiach a súvisiacich starostiach, či už o zradný zisk alebo ešte zradnejšie bohatstvo. Takéto ničotné starosti sa zo dňa na deň hromadia, hojne sa v srdci množia ako burina, a príliš ľahko a skoro zadusia Mnou zasiate Slovo. (Matúš 13,22) 191,14

A hľa, tam na brehu stojí opäť mnoho takých, ktorí pripomínajú tŕnie, medzi ktoré semeno dopadlo!191,15

No semeno zasiate do dobrej pôdy značí: Keď človek Moje Slovo počuje, prijíma ho v hĺbke svojho srdca, kde je toto pravým a živým spôsobom pochopené a povždy považované za jediné platné – taký človek je potom ako dobrá pôda, do ktorej semeno spadne a v závislosti od vôle a sily človeka prinesie tu stonásobnú, tu šesťdesiatnásobnú, a tu tridsaťnásobnú úrodu v dobrých skutkoch. (Matúš 13,23) A stonásobná je u toho, kto pre Mňa robí všetko, a šesťdesiatnásobná u toho, kto pre Mňa robí veľa, a tridsaťnásobná u toho, kto pre Mňa robí dobrú časť.191,16

Tak sú však aj v Mojom Kráľovstve nebesá tri: najvyššie pre stonásobnú úrodu, nižšie pre šesťdesiatnásobnú a najnižšie pre tridsaťnásobnú úrodu. Kde je ale pod tridsať, na to nebude prihliadané, a kto má pod tridsať, tomu bude vzaté a pridané tomu, kto má 30, 60, alebo 100. A tak bude vzaté tomu, kto nemá, a pridané tomu, kto už má, aby tak mal vo všetkej plnosti! 191,17

A pozrite sa, tam na brehu stoja mnohí, ktorým je už teraz vzaté, a dané vám, ktorí už máte veľa, a tamtí primálo alebo nič!191,18

Ak má niekto pole, ktoré mu prináša veľkú úrodu, lebo má dobrú pôdu, no má aj pole, ktoré napriek všetkému prihnojovaniu zostáva chudobné, a k tomu, čo bolo do neho zasiate, sotva prináša niečo navyše – otázka: Čo urobí majiteľ? Hľa, úrodu zo slabo rodiaceho poľa vezme, pridá ho k dobrej a bohatej úrode z dobrého poľa a na ďalší rok už na neúrodnom poli nezaseje nič, ale všetky semená zasadí na dobré pole! Toto potom ponesie celú úrodu, no neúrodné pole bude prenechané burine, bodliakom a tŕniu.191,19

Pozrite sa, keď to takto robí poriadny hospodár, má azda Otec na nebesiach jednať menej múdro ako šikovný človek na tejto pominuteľnej Zemi? 191,20

Preto odstráňte zo svojich sŕdc myšlienku, že by Otec na nebesiach mohol byť nespravodlivý!191,21

Viete, že žiadať o radu sa chodí len toho, kto má nejakú múdrosť, a človek sa hneď odvráti od tlčhubu, u ktorého až priskoro spozoruje, že je to obyčajný táraj – Otázka: Koná človek nesprávne, keď stiahne svoju vieru od tlčhubu, a vloží ju do skutočne múdreho, ktorý je už aj tak zo všetkých strán obklopený hojnosťou dôvery?191,22

Alebo činíte azda vy niečo nesprávne, že ste Mojimi učeníkmi, nasledujete Mňa; a svätyňu, farizejov a všetkých zákonníkov nechávate za sebou, a beriete im tým aj poslednú iskru dôvery a vkladáte ju do Mňa, ktorý vďaka Svojim skutkom a slovám beztak oplývam dôverou?! Myslím si, že teraz by vám malo byť už úplne jasné, že v tom nie je vôbec žiadna nespravodlivosť, keď som vám povedal, ako jedného dňa tomu, ktorý veľa nemá – ako som vám to naznačil číselne – bude vzaté aj to, čo má.191,23

Avšak to, čo hovorím, platí len pre ducha, nie pre hmotu, lebo to by bolo iste nespravodlivé, ak by sa málo majetnému to jeho málo vzalo a dalo bohatému, ktorého komory a pivnice sú aj bez toho preplnené. Preto všetko, čo vám hovorím, platí duchu a nikdy hmote, ktorej sa nemôže a nesmie dať žiaden ďalší zákon ako to najtvrdšie „musíš“ až do času, keď raz dôjde k jej rozpusteniu. Teraz tomu rozumiete?“191,24

Hovoria všetci: „Áno, Pán a Majster; lebo Tvoja múdrosť prekračuje všetky naše, akékoľvek veľké a domnelo múdre myšlienky! Preto Ťa prosíme, či by si mohol ďalej pokračovať týmto spôsobom!“191,25

192 – Podobenstvá o burine v pšenici, o horčičnom semienku a o kvase.

A teraz hovorím nahlas tak, aby Ma mohli počuť aj tí, čo stoja na brehu: „Tak teraz, kto má uši, nech počúva, a kto má oči – v srdci, samozrejme – nech prijíma! Dám vám iný obraz o Kráľovstve Božom; počúvajte!192,1

Kráľovstvo Nebeské sa tiež podobá človeku, ktorý na svojom poli zasial dobré semeno. (Matúš 13,24) Keď ale jeho sluhovia pospali, prišiel nepriateľ majiteľa poľa a zasial medzi pšenicu zlú burinu, ktorá potom vzišla spolu so pšenicou. (Matúš 13,25) Keď však pšenica vyrástla do klasu, vtedy sa objavila aj zlá burina. (Matúš 13,26) 192,2

Keď si to sluhovia všimli, išli za domácim pánom a povedali: ,Pane, nezasial si na svoje pole dobré semeno? Odkiaľ sa teda vzala burina?!‘ (Matúš 13,27) 192,3

Pán domu však povedal: ,To mi urobil môj nepriateľ!‘ Nato sluhovia povedali: ,Pane, ak chceš, pôjdeme tam a vytrháme ju?!‘ (Matúš 13,28) A pán povedal: ,Nechajte to tak, aby ste pri vytrhávaní buriny nepošliapali aj dobrú pšenicu a nevytrhali ju spolu s ňou! (Matúš 13,29) Nechajte obe rásť spolu až do žatvy! V čase žatvy poviem žencom: zviažte najprv burinu do snopov a odneste ju z poľa na miesto, kde bude spálená; ale čistú pšenicu mi dovezte do mojej stodoly!‘ (Matúš 13,30) Pozrite, to je dobrý obraz o Nebeskom Kráľovstve! Ale počúvajte Ma ďalej! Dám vám ešte ďalšie podobné obrazy, ktoré v sebe čo najpresnejšie zahŕňajú Božie Kráľovstvo. A tak Ma počúvajte ďalej!192,4

Nebeské Kráľovstvo sa podobá horčičnému semienku, ktoré človek vzal a zasial na svojom poli. (Matúš 13,31) Toto semeno je známe ako jedno z najmenších spomedzi všetkých semien; keď ale vyrastie, je spomedzi kapustovitých najväčšou rastlinou a nakoniec hotový strom, takže nebeské vtáky prilietajú a hniezdia v jeho konároch.“ (Matúš 13,32) 192,5

Tu na seba učeníci vytreštia oči a hovoria: „Čo to má znamenať? Kto tomu dokáže porozumieť? Teraz sa Nebeské Kráľovstvo podobá na horčičné semienko!“192,6

Hovorím Ja: „Nečudujte sa tomu, ale počúvajte Ma ďalej! Dám vám iný obraz o Kráľovstve Božom:192,7

Nebeské Kráľovstvo sa tiež podobá kvásku, ktorý žena zobrala a zmiešala ho s tromi mierami pšeničnej múky, aby tak celá múka vykvasila.“ (Matúš 13,33) 192,8

Opäť na seba všetci učeníci, spolu s dvanástimi povolanými apoštolmi, vypliešťali oči a hovorili si: „Kto toto dokáže pochopiť? Alebo si azda z ľudí uťahuje kvôli farizejom? Je úplne nepochopiteľné, prečo teraz zrazu začína rozprávať v tých najzmätenejších obrazoch!“192,9

Rozhovor učeníkov však zachytil Ahab, ktorý sa veľmi dobre vyznal v Písme, a povedal im: „Ak On je Tým, o ktorom som teraz pevne presvedčený, že ním určite aj musí byť, potom by mal teraz stále rozprávať len v podobenstvách a nie bez nich (Matúš 13,34), lebo sa to zrejme vzťahuje na Neho, čo raz Izaiáš prorokoval o prichádzajúcom Mesiášovi, keď povedal: ,Otvorím svoje ústa v podobenstvách, vyrozprávam, čo bolo od začiatku sveta všetkým ľuďom len podobenstvom!‘ (Matúš 13,35) 192,10

Hľa, takto raz prehovoril veľký prorok, a takisto raz spieval Dávid vo svojom 78. žalme v druhom verši, a to sa, popri mnohých iných veciach, na Neho presne hodí, no vy by ste sa mohli chcieť ešte spýtať: ,Ako to, akože takto?‘ a to ste pri Ňom naozaj dlhý čas?! Ak je to nutné, tieto podobenstvá nám plne odhalí, a ak to nutné nie je – no, tak sa všetci môžeme pochváliť, že teraz na vlastné oči vidíme a na vlastné uši počujeme to, čo by boli radi počuli všetci patriarchovia a proroci!“192,11

Všetci učeníci boli spokojní s týmto Ahabovým preslovom; no ľudia sa Ma, keďže som počas Ahabovej reči mlčal, pýtali, či ešte budem rozprávať viac takýchto nepochopiteľných vecí alebo či si môžu ísť po svojom – oni, ktorí na brehu čakali kvôli dobrému učeniu, ktoré však neprišlo!192,12

Ja som však povedal: „Choďte domov, lebo kvôli vám som svoje ústa neotvoril, dobre vediac, akého ste nechápavého srdca! Preto raz budú vaše deti vašimi pánmi a sudcami!“ S týmto sa ľudia čoskoro z brehu vzdialili a všetci sa pobrali domov.192,13

Len farizeji, keď postrehli, že Kisjona začal svoju loď pripravovať na plavbu, tiež čoskoro vystúpili na svoju loď, ktorú tam mali pripravenú, a vyrazili pred nami na more. Ja som ale tajne chcel, aby boli zachvátení silným vetrom. A hľa, hneď začal do ich lode prudko narážať silný vietor a z času na čas ju celú prikryli vlny.192,14

193 – Pán so Svojimi počas búrky utíši more. Ahabove svedectvo o Mesiášovi.

My sme sa však z Jesairy plavili úplne iným smerom, a opäť sa muselo stať, že aj my sme boli uprostred mora zasiahnutí búrkou, a pri tejto príležitosti boli zase všetci učeníci, spolu so všetkými, ktorí boli na lodi, zachvátení veľkým strachom – ako sa už raz stalo aj predtým – a od strachu a hrôzy začali kričať, aby som ich zachránil, inak všetci zahynú. 193,1

A Ja som rozkázal – ako som to už predtým raz urobil – vetru a moru, na čo sa vietor i more okamžite utíšili a všetci na lodi nahlas rozprávali: „Kto je to, že ho počúva vietor i more?“193,2

Avšak Ahab, ktorému sa táto otázka nepozdávala, povedal učeníkom a viacerým iným: „Priatelia, to bola zase raz jedna úplne nevhodná a hlúpa otázka; a hlúpy údiv! Ste pri Ňom a okolo Neho už dlho a čudujete sa tu, ako keby to bolo prvé znamenie, ktoré ste videli! Ja medzi vami nie som ani celý jeden deň, a všetko mi je také pochopiteľné, aké len človeku môže byť! Ak On je tým veľkým zasľúbeným Mesiášom, ktorý podľa Dávida nie je nič viac a nič menej ako samotný Jehova pôsobiaci v tele a krvi, bude predsa pre Neho ľahké utíšiť nejakú morskú búrku, keďže mu určite neprišlo nejaké zvlášť ťažké stvoriť celý svet! Ak je to ale nespochybniteľne tak, a vy ho poznáte, ako môže vo vašich srdciach vyvstať takáto otázka a takýto údiv?!“ 193,3

Hovorí Judáš, trochu dotknutý Ahabovou poznámkou: „Priateľu, takže sa už vôbec nemáme čudovať tomu, čo Pán činí pred našimi očami, lebo sme takého a mnoho iného z Jeho strany už videli?“193,4

Hovorí Ahab: „Bratu, to určite nie! Myslel som to len takto: My všetci by sme sa vo všetkej pokore našich sŕdc mali diviť, že On takéto činí pred našimi očami a nás, ako nepríliš hodnotné tvory, považuje za natoľko hodných Svojej lásky, múdrosti a moci, že pred našimi očami a našimi zmyslami činí takéto skutky! Ja sa, prinajmenšom sám za seba, nepovažujem ani za najmenej hodného tohto! Ale keďže vieme, kým je, a divíme sa, že On, kto stvoril nebesá a Zem, vykonal nezvyčajný čin, akoby ho vykonal nejaký človek, potom ho ako Pána nakoniec nepovažujeme za nič viac ako nezvyčajného človeka! A myslím si, že takýto údiv, aký ste teraz po náhlom utíšení búrky Pánom prejavili, vôbec nie je na mieste!193,5

Nebolo by smiešne začať sa teraz rovnako čudovať Slnku, Mesiacu, všetkým hviezdam, a najmä všetkým tým úžasne uspôsobeným a stvoreným tvorom, ktoré sú predsa tiež Jeho prácou – tak ako toto mimoriadne utíšenie silnej morskej búrky?! Ak sa však už máme niečomu diviť, divme sa jedine tomu, že všemocný Jehova, neuchopiteľný, bol ochotný zo svojich večne nezmerných Výšin zostúpiť tak nekonečne hlboko a prísť k nám smrteľným, nevýslovne slabým ľuďom. Bolo by to takmer neuveriteľné, keby to už od Adama, Henocha, a všetkými prorokmi až po úbohého Zachariáša a jeho syna Jána nebolo predpovedané tak, ako to teraz je a ako sa to v plnej pravde deje. 193,6

Že toto všetko je tak, ako to stovky prorokov jednohlasne predpovedali, mi samotné príde ako ten najväčší zázrak! To, čo sa teraz stalo, nie je ničím iným ako úplne prirodzeným dôsledkom prvého, najnezvyčajnejšieho zjavenia na tejto Zemi, konkrétne: predpovedaného zjavenia Jehovu v tele a krvi!“ 193,7

Dokonca aj dvanásti apoštoli Mi hovoria: „Pane, odkiaľ tomuto prichádza takáto reč a taká jasná múdrosť?“193,8

Hovorím Ja: „Nedali mu to jeho telo a krv, ale jeho duch, ktorý je v ňom veľmi prebudený, takže mu k plnému znovuzrodeniu ducha chýba už len veľmi málo! Ale vskutku to nie je žiadna veľká česť, že on je vaším učiteľom namiesto toho, aby ste ním boli vy jemu; aj keď má pred vami veľký náskok kvôli tomu, že sa veľmi dobre vyzná v Písme, a Ja ho mám tak rád ako vás, lebo v jeho srdci je veľa pokory!“193,9

194 – Duchovná domovina človeka: jeho vnútro ako zhromaždište života. Cesta na Kis, ku Kisjonovi. Otec, Syn a Duch Svätý. Pán požehná Kisjonu.

Pýtajú sa Ma učeníci na mori: „Kam, ó Pane, sa teraz obrátime?“ Hovorím Ja: „Priamou cestou domov!“ Hovoria učeníci: „Pane, tak to potom nepochodíme najlepšie! Lebo farizeji Tvojej pozemskej matke veru všetko zobrali, takže s domovinou to podľa našej mienky vyzerá trochu povážlivo, aj keď dobre vieme, že Ty si vlastne všade doma.“194,1

Hovorím Ja: „Už by ste predsa mali byť oboznámený s rečou ducha! Chcem ísť teda do Nazaretu, keď hovorím, že teraz pôjdeme priamou cestou domov?! Pochopte to už raz! Keď rozprávam o návrate domov, myslím a rozumiem tým vnútro človeka, ktoré je pravým duchovným zhromaždišťom života, sily, moci a všetkej múdrosti. Takže tam teraz ideme! Potrebujeme vnútorný duchovný pokoj, a to je ten pravý domov, v ktorom – nie však kvôli Mne, ale kvôli vám – nájdeme, čo je nám ako vonkajším ľuďom z mäsa a krvi treba predovšetkým! Rozumiete tomu?“194,2

Hovoria učeníci: „Áno, Pane, teraz tomu rozumieme!“194,3

Hovorím Ja: „Pozemsky však teraz ideme naspäť ku Kisjonovi! V jeho dome sme v bezpečí; lebo je to slobodný dom, za čo platí cisárovi vysokú daň, a farizeji tak zostanú mimo. Ale po pár dňoch naozaj pôjdeme do pozemskej domoviny a pokúsime sa tam narovnať to, čo sa teraz stalo veľmi pokriveným.“194,4

Hovorí Kisjona: „Pane, nie pár dní, ale radšej pár mesiacov alebo aspoň týždňov by si mohol so všetkými Tvojimi stráviť v mojom dome, ktorý je však podľa pravdy vlastne úplne Tvojím domom. Lebo v Nazarete, pokiaľ nenecháš z neba pršať oheň a síru, nájdeš len malé alebo žiadne prijatie, hlavne u farizejov a zákonníkov, ktorí začínajú čoraz viac usilovať o Tvoj život!“ 194,5

Hovorím Ja: „Priateľu, zahoď takéto starosti, lebo ku Mne sa môžu dostať a ublížiť Mi len do takej miery, do akej to dovolí Môj Otec, ktorý je vo Mne – tak ako Ja v Ňom. Ale o všetkom tom, čo bude dopustené pre spásu všetkých ľudí a naplnenie Písma, som vedel vopred už od večnosti! A všetci tí proroci by nikdy neboli schopní prorokovať, keby som vopred nevedel, že rovnaký Duch, aký vo Mne prebýva v celej plnosti a teraz k tebe prehovára, prehováral k prorokom práve tak, ako to bolo napísané a ako si to ty čítal! Keďže je to ale ten istý Duch, musí teraz tiež naplniť to, čo Sám zo Seba cez prorokov predpovedal! A preto si nerob žiadne starosti! Lebo tento všemocný duch už bude vedieť, ako si pomôcť!“194,6

Kisjona Mi porozumie, mlčí, po nejakej chvíli sa trikrát udrie do hrude a povie: „Ja vôbec nie som hoden, aby si vošiel pod moju strechu, buď ale ku mne, úbohému hriešnikovi, milosrdný a milostivý a zostaň, pre môj pokoj, zopár dní u mňa!“194,7

Hovorím Ja: „Ohľadom toho buď pokojný! Lebo u teba budem Ja a všetci, ktorí sú so Mnou, bývať, kým budem mať na tejto Zemi prácu – tvoj dom bude pre Mňa miestom odpočinku. Často ho síce budem opúšťať kvôli Mojej práci; ale duchovne ho neopustím nikdy!“ (pritom položím Svoju ruku na Kisjonove srdce)194,8

195 – Prekvapenie pri vylodení na Kise. Radosť zo stretnutia s Jairuthom a Jonaelom. Pomocná služba anjela na Pánov pokyn.

Keď sme toto dopovedali, boli sme akurát na brehu, a to priamo v Kisjonovom prístave, odkiaľ sa cez jeho veľké a pekné záhrady dalo dostať k priestranným budovám a Kisjonovým domom, v ktorých už bolo všetko pripravené na náš príchod. Lebo Kisjona sa už v Baramovom dome tajne dozvedel, že opäť pôjdem k nemu domov, a tak za pomoci menšieho plavidla vyslal domov poslov, ktorí niesli jeho konkrétne pokyny.195,1

Koho sme tam však ešte stretli? – Jairutha, bohatého obchodníka zo Sychar, ktorý obýval a vlastnil starý Ezauov zámok, a Jonaela, už známeho veľkňaza rovnakého mesta. Oboch tam priviedol anjel, lebo so Mnou potrebovali prebrať naozaj dôležité veci. A to bolo vpravde veľmi príjemné prekvapenie skutočne nebeského druhu.195,2

Keď Ma títo dvaja zbadali, úplne predchnutí najvnútornejšou radosťou neboli schopní dostať spomedzi svojich pier ani slovo; na hruď si položili ruky trasúce sa od najhlbšieho dojatia a radosti, a tak Ma pozdravili so všetkou láskou svojich sŕdc.195,3

Ja som im však povedal: „Moji drahí priatelia a bratia! Ušetrite si námahu svojich jazykov, lebo reč vašich sŕdc znamená pre Mňa v jednom slove viac ako tisíc akýchkoľvek pekných slov vyslovených jazykom, o ktorých srdce často veľa nevie!195,4

Najprv si oddýchnite po vašej ďalekej a ťažkej ceste; až potom vám oznámim, čo všetko máte doma robiť proti veľkňazovi a vykonávateľovi ničotnej, slepej služby na Garizim, ktorého popri tebe, Môj Jonael, ustanovili arci-Samaritáni. Avšak, ako bolo povedané, predovšetkým je pre vás potrebný pokoj a odpočinok, takže najprv sa postarajte o to!195,5

Ale ty, Môj brat Kisjona, im prines občerstvenie a využi služobníka týchto dvoch, zo Sychar prichádzajúcich priateľov; lebo tento nie je unavený, a poskytne ti rýchle a dobré služby; a s tvojím domom je oboznámený tak, akoby bol v tvojich službách už po mnoho rokov prvým sluhom. Preto úplne bez starostí využi jeho služby a dovoľ svojím unaveným ľuďom, aby si trochu vydýchli; veď deň sa už takmer skončil, a tvoja domácnosť tým nijako neutrpí, ak sa unavení odoberú dnes na odpočinok skôr ako zvyčajne, lebo tento služobník ich určite všetkých zastúpi.“195,6

Hovorí Kisjona: „Pane, že Tebe sú možné všetky veci, o tom som úplne živo presvedčený a v tomto celkom zdieľam názor a vieru nášho mladého farizeja Ahaba; ale ako tento najnežnejší, skôr chlapec ako mladík, vybaví všetky mnohé zostávajúce práce a všetkých obslúži, keď je nás počtom niekoľko stoviek, to, Pane – hoci o tom ani v najmenšom nepochybujem – je pre mňa trochu záhadné!“195,7

Hovorím Ja: „Priateľu, máš doma málo mlieka, syra a masla, ale v tvojich horách je toho veľká zásoba. Nechaj najprv tohto chlapca priniesť z hôr všetky tvoje zásoby – bude lepšie, keď budeš mať zásoby tu, ako hore vo vrchoch, ktoré budú dnes v noci prehľadané hordou divokých Skýtov, ktorí budú chcieť zistiť, či tam nie je niečo, čo by sa dalo ukradnúť.“ 195,8

Hovorí Kisjona: „Á, teraz mi začína svitať! Tento chlapec bude určite jeden z tých troch, ktorí nám poslúžili na hore?“ Hovorím Ja: „No áno, len sa už dlho nevypytuj a nešpekuluj, aby nebolo neskoro!“195,9

Kisjona sa teraz rýchlo poberie za mladým mužom a veľmi priateľsky mu oznámi svoje želanie. Hovorí mladík: „Buď úplne pokojný, milý priateľ Môjho Pána a Boha; o pár okamihov bude všetko v najlepšom poriadku, lebo pre mňa je tu, tam a kdekoľvek všetko jedno, a pod mocou mojich nôh, aj keď som jedným z najslabších, sa aj tak musí triasť celá Zem!“195,10

Tieto slová Kisjonu nesmierne udivili a takú možnosť si vôbec nedokázal predstaviť; a od toľkého údivu ledva postrehol, že mladík po svojich posledných slovách opustil miestnosť, aby vykonal jeho pokyny.195,11

Kisjona však so svojím údivom nebol ešte dlho hotový a práve sa Ma chcel opýtať, ako je niečo také možné, keď tu mladík už stál šikovne pred ním a s úsmevom mu hovoril: „No teda! Ty sa ešte čuduješ, ako je niečo také možné, a pozri sa, ja už som všetko vybavil! No a tvoji pisári – keďže na colnici dnes mali silný deň – neboli ani pri všetkej ich najpoctivejšej usilovnosti schopní všetko zaznamenať do denných a účtovných kníh, preto som vo všetkej rýchlosti pomohol aj im, takže teraz majú voľno a nezostala im žiadna práca!“195,12

Kisjona, úplne omráčený, vôbec nevie, čo si má o tom všetkom myslieť, a celkom ohromený hovorí: „Ale drahý môj, ako je to možné?! Veď si sotva odišiel z miestnosti a už teraz si mal urobiť viac, ako sú schopní vykonať všetci moji ľudia za týždeň, a to pri všetkej usilovnosti? To mi príde predsa len trochu neuveriteľné! To by si musel mať aspoň tisíc rúk a byť rýchly ako blesk!“195,13

Hovorí mladík: „Choď teda von a o všetkom sa presvedč!“195,14

196 – Ďalšie anjelove zázraky v Kisjonovom dome. Jeden anjel sa musí starať o všetko rastlinstvo na Zemi. Anjelove poznámky k jeho sile, ktorá je len silou Pána.

Kisjona teraz ide do komôr a všetky zásoby mlieka, syra a masla nájde v najlepšom poriadku, uložené na určených miestach; ide do sýpok a nájde ich plné; lebo pozbierané bolo aj zrelé obilie z polí. Nato vojde do veľkých stajní pre dobytok, ako aj ovce a osly, a nájde všetko najlepšie zariadené! Vojde tiež do svojho veľkého úradu, prezrie účtovné knihy a všade nachádza ten najväčší poriadok; prezrie pokladnice a nachádza ich všetky plné; potom sa ponáhľa do veľkej kuchyne, a nájde tam všetko najlepšie uvarené a už pripravené vo vhodnom množstve a zložení, a kuchárov a kuchárok sa pýta, ako k niečomu takému mohlo dojsť. Tí mu však nevedia povedať nič iné ako: „Do kuchyne prišiel jeden pekný mladík a povedal: ,Nakladajte jedlo na taniere, lebo už je všetko najlepšie pripravené!‘ My sme jedlá ochutnali a bolo to tak, ako nám to oznámil ten mladík, ktorý zase hneď odišiel. Sám ochutnaj z jedál, a zistíš, že je to tak!“196,1

Kisjona ochutná jedlá a zistí, že kuchári a kuchárky hovorili úplnú pravdu. Nato sa rýchlo poberie naspäť do veľkej izby, kde som bol aj Ja a anjel sa ho pýta: „Tak ako, Kisjona, si so mnou spokojný?“196,2

Hovorí Kisjona: „V mojom dome sa už udialo veľa zázračného a nedokázal som to pochopiť inak, ako si vo svojom srdci nahlas povedať: Bohu sú všetky veci možné! Toto je ale to najnepochopiteľnejšie! Zvládnuť za okamih jednu prácu, ktorá by si inak vyžadovala celý deň tej najtvrdšej práce, ale mocnou rukou človeka naplneného božským duchom môže byť vykonaná, ako už bolo povedané, za jediný okamih, to je pochopiteľné; ale ako môže byť jednou ľudskou bytosťou vykonaných v jednom a tom istom okamihu sto prác na miestach navzájom od seba vzdialených, to je úplne iná vec a je zo strany ešte stále smrteľného človeka aj pri všetkej ostrosti vhľadu a schopnosti porozumenia úplne nepochopiteľná; a zase len k tomu nemôžem povedať nič iné ako: Pane, buď ku mne, úbohému hriešnikovi, milostivý a milosrdný, lebo nikdy nebudem hodný, aby si vošiel pod moju strechu!“196,3

Hovorím Ja Kisjonovi: „Prestaň sa už toľko čudovať a daj už svojim ľuďom priniesť jedlá na stôl, lebo všetkým je nám to už veľmi treba.196,4

Keď už si ale taký ohromený, čo by si potom povedal, keby si sa odo Mňa dozvedel, že na celej Zemi je určený len jediný anjel pre všetku trávu, pre všetky druhy kríkov a stromov, pre rast a starostlivosť o plody, a takisto pre všetky zvieratá vo vode, vzduchu a na zemi?! To ti bude určite pripadať tiež nepochopiteľné, a hľa, predsa je to tak, a tak sa to deje! Preto sa toľko nečuduj, ale choď a daj svojim služobníkom doniesť jedlo!“ 196,5

Hovorí Kisjona: „Pane, Ty moja jediná láska a život, čo keby si mi na nosenie jedál, ktorých je veľké množstvo, taktiež požičal na pomoc tohto zázračného mladíka, lebo moji sluhovia by s tým určite mali dosť čo robiť na celú hodinu!“196,6

Hovorím Ja: „Dobre, tak ho teda využi, len sa už prestaň toľko diviť, veď predsa vieš, že Bohu sú všetky veci celkom ľahko možné!“196,7

S tým je Kisjona úplne spokojný; a stále veľmi priateľsky od mladíka žiada, či by mu pomohol ponosiť z kuchyne jedlá na už pripravené stoly. 196,8

Hovorí mladík: „Len už dosť toho údivu, môj najdrahší priateľ! Len sa pozri na stoly! Už sa udialo to, o čo si mal v úmysle žiadať Pána všetkej slávy o moju pomoc. Ale kde máš víno?“196,9

Hovorí Kisjona, keď letmo pohliadne na stoly a vo vnútri sa veľmi čuduje: „Pravda, na víno sme skoro zabudli! Budeš taký dobrý a vyzdvihneš z veľkej pivnice aj toto?“196,10

Hovorí mladík: „Pozri sa tam! Všetko je už v najlepšom poriadku; víno je v náležitom množstve hneď vedľa jedla.“196,11

Kisjona prehliadne štyridsať veľkých stolov, ktoré sú pripravené a čo najlepšie prestreté vo veľkej jedálni, a nič nechýba – stoličky a lavice sú krásne zoradené, a na osvetlenie súmraku horí a svieti nad všetkými stolmi príslušné množstvo plameňov!196,12

Keď si to Kisjona všetko prezrie, od vnútorného údivu je úplne omráčený a po nejakej chvíli hovorí: „Ó Bože, ó Bože, Ty môj Ježiš, Ty moja večná láska! Ak to takto bude pokračovať, ešte dnes sa všetko v mojom dome rozpadne, a všetko drevo a všetky kamene ožijú!“ – Obráti sa na mladíka: „Ty môj najdrahší mladý muž alebo anjel, nech si alebo chceš byť čokoľvek, len mi trochu vysvetli, ako je niečo také možné!“196,13

Hovorí mladík: „Vravím ti, že ty si naozaj veľmi zvedavý: Mne nie je možné vôbec nič bez Neho, ktorý na tomto svete býva u teba – len On sám robí tieto veci! Ale ako je Jemu možné to všetko, o tom sa musíš poradiť s Ním, lebo sila, ktorú mám k dispozícii na používanie, nie je mojím vlastníctvom, ale vlastníctvom Pána, ktorý prebýva v tvojom dome. Takže sa choď opýtať Jeho!“196,14

Hovorí Kisjona: „To ja, najdrahší priateľ, dobre viem; ale len spôsob, akým je také niečo možné, to je to, k čomu by som chcel dostať nejaký tip. Musíš predsa vykonávať nejaké pohyby?! Ale aké rýchle a isté musia byť! Lebo oproti tomu je aj blesk pomalý ako slimák! Ach, ach, už o tom nesmiem premýšľať! Keby si na to všetko potreboval aspoň sto okamihov času, to by bola celá vec ešte pochopiteľná; ale takto – hotové bez akéhokoľvek pozorovateľného času a k tomu to všetko zvládnuť v tom najväčšom poriadku, to je to, čo ma vytrháva z môjho zvyčajného spôsobu uvažovania, takže sa od bázne a údivu sotva odvážim nadýchnuť!“196,15

Hovorím Ja Kisjonovi: „No, priateľu, už si skončil so svojím údivom? Myslím si, že by sme sa teraz mali usadiť za stoly, dať si najprv večeru a až potom prebrať ďalšie body týkajúce sa Božej všemohúcnosti a Jeho najrozhodnejšej lásky a múdrosti!“196,16

Hovorí Kisjona: „Pane, odpusť mi! Od údivu nad údivom som takmer zabudol, prečo stoja jedlá a nápoje na stole; preto prosím Teba aj všetkých Tvojich, aby ste zasadli za stoly! Kam ale odišla Tvoja telesná matka Mária a tie, ktoré boli s ňou – vraj Tvoje sestry –, nech ich môžem zavolať na večeru?“ 196,17

Hovorím Ja: „Spýtaj sa najskôr na svoju ženu a dcéry! Kde sú tieto, tam je aj dobrá Mária s dcérami Jozefovými, ktorý bol Mojím pozemským nevlastným otcom. Tieto sú teraz veľmi vyťažené rozoberaním všetkého možného, a už dnes chcú prebrať všetko, na čo by iste mali dosť času aj zajtra, napozajtra a ešte neskôr! Náš mladý a svižný služobník ich všetkých už čoskoro vyzdvihne a dovedie ich sem, takže buď úplne bez starostí!“ 196,18

197 – Posvätné spoločenstvo pri večeri a potom počas hviezdnatej noci vonku na haďom kopci, kde chce Kisjona zriadiť školu. Ježiš ako pán nad hadmi. Vysvetlenie podobenstva o burine.

Kým som to ledva stihol dopovedať, mladík už bol aj so ženami naspäť, takže sme sa hneď posadili k stolom a čoskoro sme v dobrej nálade zjedli večeru. Po jedle som však všetkým povedal: „Počúvajte, keďže je dnes pekná, hviezdnatá noc, nemali by sme sa hneď odobrať na odpočinok, ale radšej pobudnime na tráve pod šírym nebom, lebo dnes vám chcem toho ešte veľa povedať a ukázať!“197,1

Takýto návrh padol všetkým vhod, a tak sme sa všetci zdvihli od stolov a vyšli von, a to na jeden, zhruba dvadsať siah vysoký kopec, ktorý sa na konci veľkej záhrady mierne dvíhal zhruba tridsať krokov od mora. Kisjona poznamenal, že tento kopec síce poskytuje veľmi pekný výhľad na celé more, no má pritom tú nevýhodu, že je – zrejme kvôli svojej blízkosti k moru – obývaný množstvom hadov, užoviek a zmijí. On už síce vyskúšal všetko možné, aby sa zbavil tejto hávede, ale nikdy to nepomohlo!197,2

Hovorím Ja: „Tým sa nemusíš trápiť! Odteraz už tejto hávedi nebude slúžiť za príbytok, tým si môžeš byť istý!“197,3

Hovorí Kisjona: „Ak je to tak, o čom ani v najmenšom nepochybujem, potom Ti, po prvé, z najväčšej hĺbky môjho srdca ďakujem za zázračné oslobodenie od tohto zla, a po druhé, bude na tomto kopci na Tvoju počesť postavená pravá škola, určená k vzdelávaniu veľkých aj malých, mladých aj starých, v zmysle Tvojho najčistejšieho učenia!“197,4

Hovorím Ja: „Taká škola sa bude môcť – pokiaľ sa bude držať podstaty – vždy tešiť Môjmu požehnaniu. Ale žiaľ tak, ako svet všetko skazí, takisto časom neušetrí ani túto školu, rovnako ako ani Moje najčistejšie učenie, a tak na tomto svete nezostane ničoho, čo by malo trvanie! Lebo celý svet je teraz ponorený v zle, a je obrezaný Satanom! Teraz ale vyjdime na kopec!“ Ja a Kisjona ideme napred, a všetci učeníci a celé Kisjonovo služobníctvo nás pešo nasledujú.197,5

Keď sa však blížime ku kopcu, Kisjona si všimne, ako sa pred ním na kopec plazí veľká užovka, a čoskoro nato ich zbadá niekoľko ďalších a povie Mi: „Pane, mal som teda primalú vieru, že táto háveď ešte odtiaľto neodišla?“ 197,6

Hovorím Ja: „Je to tak preto, aby si slávu Syna Božieho mohol vidieť a spoznať vo väčšej plnosti! A preto dávaj teraz pozor! Teraz týmto zvieratám prikážem, aby toto miesto na všetky časy časov opustili, a kým bude túto záhradu a tento kopec obývať niekto z tvojich potomkov, aby sa na tieto miesta nikdy nevrátili; a uvidíš, že aj tieto mimoriadne tupé beštie musia počúvnuť Môj hlas!“197,7

Tu som sa obrátil ku kopcu a pohrozil beštiám. A tieto ako šípy vystrelili v mnohých tisíckach zo svojich dier a ušli do mora; a tak bol tento vrch navždy očistený od tejto hávede a odvtedy už viac na tomto kopci nikto nevidel ani toho najmenšieho červíka.197,8

My sme si potom v pohode vyšli na kopec, a keďže tráva na ňom bola už trochu orosená, Kisjona dal rýchlo vyzdvihnúť veľké množstvo kobercov a dal nimi pokryť takmer celý kopec, pričom mu mladík zase raz vynikajúco a rýchlo poslúžil. Na kopci pokrytom jemnými kobercami sme sa všetci veľmi pohodlne usadili.197,9

Avšak Moji učeníci, ktorí sa napriek všetkému svojmu premýšľaniu, bádaniu a zvažovaniu nedokázali dostať na koreň podobenstvu o burine na poli, ku Mne na kopci pristúpili a prosili Ma, či by som im objasnil a bližšie vysvetlil podobenstvo o rozsievačovi, ktorý zasial dobré semená, a potom na svojom čistom poli našiel medzi pšenicou burinu.197,10

Ja som im však povedal: „Či ste nepočuli, čo je Kisjona ochotný na Moju počesť postaviť na tomto kopci, a čo som mu nato povedal; ako sa, žiaľ, takejto inštitúcii bude vodiť zo strany sveta? Pozrite, to sa vzťahuje k dobrému poľu, kde bola zasiata tá najčistejšia pšenica, no potom uprostred pšenice aj tak vyrástlo veľké množstvo buriny! Hľa, toto hovorí to podobenstvo:197,11

Ja – alebo ako hovoria Židia, Syn človeka – som ten, kto tu teraz rozsieva dobré semeno. (Matúš 13,37) Pole je svet; dobrým semenom sú deti Kráľovstva; avšak burinou sú deti zla. (Matúš 13,38) Nepriateľ, ktorý ju rozsieva, je diabol; žatvou je koniec sveta a žencami sú anjeli! (Matúš 13,39) No práve tak, ako sa z poľa vytrháva burina, viaže sa do zväzkov a potom sa spáli; tak to bude na konci sveta! (Matúš 13,40)197,12

Syn človeka vyšle Svojich anjelov, a oni z Jeho Kráľovstva pozbierajú všetky neprávosti a všetkých ľudí, ktorí konajú nesprávne (Matúš 13,41) a pre núdzu svojich bratov nemali oči, uši a ešte menej srdce, a hodia ich do ohnivej pece, kde bude kvílenie a škrípanie zubov. (Matúš 13,42) Avšak ohnivou pecou bude pre deti zla – pod čím treba rozumieť pýchu, sebectvo, panovačnosť, tvrdosť srdca, ľahostajnosť voči Božiemu Slovu, lakomosť, závisť, žiarlivosť, lož, podvod, vierolomnosť, necudnosť a smilstvo, cudzoložstvo, falošné svedectvo, ohováranie a všetko, čo je proti prikázaniu lásky k blížnemu – ich vlastné srdce!197,13

Lebo tak, ako spravodlivým z ich vlastných sŕdc vykvitne ich nebo v celej jeho sláve, tak aj nespravodlivým z ich sŕdc vyrastie to, čo v ňom majú; zlé semeno za celú večnosť nikdy neprinesie dobré plody!197,14

Tvrdé srdce nevydá mäkký plod a vierolomný sa nikdy nevzchopí, a hnev sa stane ohňom, ktorý nikdy nevyhasne! Preto sa chráňte pred týmto všetkým, a buďte vo všetkom spravodliví podľa zákona lásky!“197,15

198 – Pokračovanie vysvetlenia podobenstva o burine. Najhorší je sľub, ktorý nie je dodržaný. Podobenstvo o poklade na poli. Porozumenie učeníkov.

(Pán:) „Ak sa skutočne chcete stať Božími Deťmi, nikdy nikomu nesľubujte niečo, čo potom nemôžete – alebo čo je horšie – z akéhokoľvek dôvodu nechcete dodržať. Veru, hovorím vám, najhorší je sľub a dané slovo, ktoré nie je dodržané!198,1

Lebo ten, kto sa zlostí, ten sa prehrešuje v sebe a škodí v prvom rade sebe samému; kto pácha smilstvo, ktoré pochováva dušu v súde tela, škodí zase len sebe; ale zlom všetkých ziel je lož!198,2

Ak si sľúbil pre niekoho niečo urobiť, a nastanú okolnosti, ktoré ti znemožňujú sľub dodržať, bez meškania choď za tým, ktorému si niečo sľúbil, a s najlepším srdcom mu ukáž, čo sa ti prihodilo, aby ten, čo od teba niečo očakáva, dokázal v takom prípade nájsť v pravý čas iné cesty a prostriedky, aby sa tak vyslobodil z nejakých ťažkostí.198,3

Beda však každému, kto dáva sľuby a nedodržiava ich, aj keby ich dodržať mohol, lebo tým spôsobuje rozsiahle zlo – lebo ten, kto očakáva pomoc, potom nedokáže dostáť svojej povinnosti, a tí, ktorí sa na neho spoliehajú, budú mať tiež zviazané ruky, a takýto zradný sľub môže potom tisíckam pripraviť tie najväčšie rozpaky a trápenie, a nedodržaný sľub je tak najviac v protiklade k prikázaniu lásky blížnemu, a tým aj najväčším zlom! 198,4

Je lepšie mať tvrdé srdce, keďže to nikomu nedáva falošnú nádej, a keď človek vie, že od tvrdého človeka sa nedá nič očakávať, chopí sa iných prostriedkov, aby tak udržal nejaký poriadok. Keď však niekto očakáva niečo, čo mu bolo prisľúbené, nepokúša sa nájsť iné cesty a prostriedky, a keď potom nastane čas, kedy si ten, kto očakával splnenie sľubu, zamýšľal dať do poriadku svoje záležitosti, ale sľubujúci ho nechá v kaši, a nepovie mu dopredu, že svoj sľub z nejakého dôvodu – ktorý, prirodzene, musí byť pravdivý – nebude schopný dodržať, potom je takýto sľubujúci rovnaký ako Satan, ktorý cez svojich prorokov dával ľuďom už od samého začiatku tie najjagavejšie sľuby, ale nikdy nesplnil ani jeden, a nespočetné množstvo tým uvrhol do tej najväčšej biedy!198,5

Preto sa predovšetkým chráňte takých sľubov a záväzkov, ktoré nedokážete alebo, čo by bolo ešte horšie, z akéhokoľvek dôvodu nechcete dodržať; lebo to je prístup najvyššieho z diablov.198,6

Buďte láskyplní a spravodliví vo všetkých veciach; lebo spravodliví budú raz v Otcovom Kráľovstve žiariť ako slnko na to najjasnejšie poludnie! – 198,7

Kto však má uši na počúvanie, nech počúva (Matúš 13,43), lebo vám dám ešte zopár podobenstiev o Nebeskom Kráľovstve:198,8

Nebeské Kráľovstvo sa tiež podobá pokladu ukrytému na nejakom poli. Tento poklad našiel nejaký človek, ale keďže poklad bol veľký a ťažký, a nedokázal by ho odniesť domov, keďže domov to mal ešte ďaleko, tak ho v noci zahrabal na vedľajšom poli, a išiel potom plný radosti domov, tam všetko predal a za každú cenu kúpil to pole (Matúš 13,44); lebo poklad na poli mal mnoho tisíckrát väčšiu hodnotu ako to, čo dal za pole, a mohol si teraz, keďže pole bolo jeho, ten poklad z poľa zobrať, a nikto už nemohol namietať, že by nebol jeho vlastníctvom. Teraz si poklad mohol pokojne vziať do svojho nového domu, ktorý kúpil spoločne s poľom a nepotreboval už v pote svojej tváre pracovať na svoju obživu, lebo teraz mohol žiť v tom najväčšom nadbytku zo svojho pokladu. – Rozumiete tomuto podobenstvu?“ 198,9

Hovoria učeníci: „Áno, Pane, toto podobenstvo je jasné, lebo nálezcovia pokladu sú tí, ktorí prijímajú Tvoje Slovo, a pole je ľudské, zatiaľ ešte svetské srdce, ktoré si nasledovaním Tvojho Slova musia najprv duchovne kúpiť, aby sa tak Tvoje Slovo stalo v ich srdci ich plným vlastníctvom a oni tak mohli dosiahnuť všetko dobré pre seba a svojich bratov!“ 198,10

Hovorím Ja: „Toto podobenstvo ste pochopili správne; práve tak je to s pravým Nebeským Kráľovstvom. – Teraz ale počúvajte iný obraz!“198,11

199 – Podobenstvo o perle a sieti.

(Pán:) „Nebeské Kráľovstvo sa ďalej podobá obchodníkovi, ktorý vo všetkých krajinách hľadal dobré perly. (Matúš 13,45) A našiel jednu veľkú perlu nevyčísliteľnej hodnoty, spýtal sa na jej cenu, a keď sa ju dozvedel, išiel hneď domov do svojho mesta; predal všetko, čo mal; išiel naspäť a kúpil tú veľkú perlu (Matúš 13,46), ktorá mala mnoho tisíckrát väčšiu hodnotu ako to, za čo ju kúpil. – Rozumiete tomuto obrazu?“199,1

Hovoria učeníci: „Áno, Pane, aj tomuto rozumieme, lebo tým obchodníkom sme my všetci, keďže sme kvôli Tebe všetko opustili; Ty si ale pre nás tá veľká, neoceniteľná perla!“199,2

Hovorím Ja: „Aj toto podobenstvo ste pochopili úplne správne, lebo aj takto je to s Nebeským Kráľovstvom! – Ale počúvajte ešte jeden obraz! 199,3

Nebeské Kráľovstvo sa ďalej podobá sieti, ktorá je vhodená do mora, aby sa do nej chytili rôzne druhy rýb. (Matúš 13,47) Keď je ale sieť plná, vytiahne sa aj s rybami na breh, rybári si potom posadajú, dobré ryby vyberú a vložia do nádrže, ale choré a skazené ryby vyhodia! (Matúš 13,48) 199,4

Takto to tiež bude na konci sveta: vyjdú anjeli a oddelia zlých od spravodlivých (Matúš 13,49) a hodia ich do ohnivej pece ich vlastného zlého srdca, a bude tam veľké kvílenie a škrípanie zubov (Matúš 13,50), ktoré je skutočnou temnotou zlej duše, ktorá bude so svojím svetským chápaním stále hľadať to, čo by ukojilo jej zlú lásku, ale nikdy nič nenájde!“ – A na tento obraz som sa po nejakej chvíli opýtal trochu zamyslených učeníkov: „Pochopili ste úplne aj tento obraz?“199,5

Títo povedia: „Áno, Pane, aj tento obraz sme úplne pochopili (Matúš 13,51); je to, ako keď si na brehu pri Jesaire povedal: Tomu, kto má, bude dané, aby mal v plnosti; kto ale nemá, tomu bude vzaté aj to, čo má!“ 199,6

A Ahab k tomu dodá: „Ja pod skazenými a chorými rybami chápem hlavne farizejov a všetkých nečinných zákonníkov, ktorí stále núkajú na predaj svoje staré krámy a velebia prírodu a jej plodnosť, ale pohŕdajú a prenasledujú všetko, čo ponúka prítomnosť, nech už je akákoľvek skvelá! To predsa tiež budú skazené a choré ryby! Čo to ale má znamenať, keď je niekto v mysli zákonníkom a farizejom a považuje sa kvôli tomu za neporovnateľne lepšieho, ako sú iní ľudia, a ešte za to prijíma obety a dane od väčšinou istotne lepších bratov a sestier, ale má pritom prázdne alebo bezcitné, ako kameň tvrdé srdce?!199,7

Preto verím, že v budúcnosti, ó Pane, ten, kto je v srdci učencom Kráľovstva Božieho, bude iste musieť úplne odhodiť staré, skazené, prehnité kramárenie farizejov s Písmom a položiť pre Tvoje učenie úplne nové základy; lebo Tvoje učenie je múdre a spravodlivé, a tým v prísnom protiklade k farizejom!199,8

Ja dobre viem, že Mojžiš a všetci ostatní proroci predpovedali z Tvojho Ducha; ale akí pokrivení sú teraz! A keď si tu teraz Ty, aby si nám zjavil Svoju svätú vôľu, načo potom ešte aj skazený a chorý Mojžiš, ako aj všetci proroci?!199,9

Kto je v srdci Tebou, ó Pane, skutkami vyučovaný pre Nebeské Kráľovstvo, ten už viac nepotrebuje žiadneho Mojžiša ani prorokov!“199,10

Hovorím Ja: „Rozprával si úplne správne a pravdivo, až na jednu maličkosť, a tá spočíva v tom, že pravý znalec Písma, teda učenec Nebeského Kráľovstva, musí byť predsa ako múdry otec domu, ktorý zo svojej domácnosti a zásob predkladá svojim hosťom ako zo starého, tak aj z nového (Matúš 13,52) a ponúka im to na konzumáciu. Alebo by mal človek, keď sa nové víno naplní do mechov, staré dobré víno kvôli tomu vyliať, alebo by sa snáď malo staré zrno vyhodiť, keď sa do sýpok donieslo nové?! Preto musí pravý, pre Nebeské Kráľovstvo vyučený znalec Písma poznať a konať podľa starého Písma takisto ako podľa Môjho nového Slova!“199,11

Hovorí Ahab: „Ale to sa hádam týka len Mojžiša a prorokov! Snáď tam nespadajú aj štátne zákony, ktoré sú niekedy naozaj veľmi pokrivené a prázdne nariadenia Božích služobníkov, ktoré už teraz nemôžu byť nanič dobré, keď politicky aj tak všetci spadáme pod rímske zákony, či sa nám to páči alebo nie!?“199,12

Hovorím Ja: „To sa rozumie samo sebou. Čo sa má zo starého zákona vynechať kvôli pravej láske k blížnemu, to už nájdeš napísané. Tu sú ale Moji dvaja priatelia zo Sychar, ktorí sú svedkami Môjho rozsiahleho učenia na hore, ktoré sa zaoberá všetkými týmito vecami.“ S tým bol Ahab úplne spokojný. 199,13

200 – Správa Samaritánmi vyhnaného veľkňaza Jonaela. „Cesty Pána sú nevyspytateľné.“ Dopustenia Pána.

Ja ale zavolám oboch Sycharijcov, aby Mi oznámili, v akej veci sem pricestovali. A Jonael, ktorý robí hovorcu, otvorí ústa a hovorí: „Pane, Ty si sa už predtým dotkol toho pravého dôvodu, a práve tak to aj je! Sotva sa dá uveriť, že ľudia, ktorí predsa – rovnako ako my – majú všetci pred očami pretrvávajúce veľké znamenia Tvojej čisto božskej moci, môžu byť takí zlí! Poznávajú pravdu a prenasledujú ju práve preto, že sú nútení ju poznať ako pravdu! Mňa vyhnali, a keby ma brat Jairuth neprichýlil s celou mojou rodinou do svojho domu, bol by som bez strechy nad hlavou!200,1

Pane, ako veľmi a ako často som Ťa v duchu prosil, aby si prišiel a pomohol mi proti mojim nepriateľom; ale bolo to márne, lebo si neprišiel a nepomohol nám v našej najväčšej núdzi!200,2

Je síce pravda, že si nám namiesto Seba zanechal za Sebou k našim službám viditeľných anjelov. Tí však nechcú vždy zasahovať, a tiež nie vtedy, keď to my považujeme za nutné, lebo hovoria, že bez Tvojej vôle nemôžu robiť nič, keďže len Tvoja vôľa je celou ich silou a mocou! To je všetko zrejme úplná pravda; ale keď urazení starí arci-Samaritáni vyhnali z kraja stovky Tvojich prívržencov tak, že títo museli hľadať ochranu u pohanov – proti čomu sa nedalo nič urobiť, keďže vyhnanci sa sami stali pohanmi – potom by snáď malo byť úplne v poriadku, aby sa do toho Tvoji anjeli vložili a skoncovali s takýmto vyčíňaním, a nie sa len spolu s nami smutne pozerali na celý ten príbeh a nakoniec dokonca spolu s nami vzdychali a hovorili: ,Tak sú Pánove zámery vždy nepreniknuteľné a Jeho cesty nevyspytateľné!“ 200,3

Ako to však pomôže?! Stovky sa stali pohanmi, stovky boli bité prútmi a palicami; a kvôli Tvojmu menu hanobené na verejných miestach!200,4

Joram musel na čas odísť zo Sychar, a dom, ktorý postavil Jakob, je medzičasom zamknutý a prázdny! A Joram sa aj so svojou ženou teraz nachádza v dome brata Jairutha, rovnako ako mnoho iných významných rodín, ktoré už v Sychar kvôli Tebe viac netolerujú!200,5

Ale proti tomu všetkému neurobili Tvoji anjeli, ktorí sú s nami, ani krok! Pane, Pane, pre Tvoje najsvätejšie meno! Načo to má byť dobré?! 200,6

Musí byť teda na tejto Zemi Satanovi prisúdená všetka moc a sila nad Tebou?! Alebo je jeho peklo vážne mocnejšie ako všetky Tvoje nebesá? Pane, ak to takto pôjde ďalej, ľudia budú nakoniec donútení stavať Satanovi svätyne a obetné oltáre, a Tvoje ničiť! Nanajvýš smutná záležitosť, a to už v týchto časoch!200,7

Čím iným je teraz bohoslužba na Garizim, alebo dokonca aj v chráme v Jeruzaleme, ako najčírejšou službou Satanovi?! Z Tvojich úst viem, keďže Ty sám si Pán, ako chce byť Boh, ktorý v Tebe vo všetkej plnosti telesne prebýva, uctievaný a velebený. Naproti tomu sa však teraz pozri na službu na Garizim, a máš tam tú najpravejšiu a najvernejšiu satanskú službu; lebo tam sa úplne vážne – čo ani v najmenšom nepopierajú ani Tvoji anjeli – naplno páli kadidlo za Satana!200,8

Takto to je, takto sa to vskutku udialo, a Tebe, ó Pane, to nemôže byť neznáme, že to tak je a takto sa to deje, a predsa to nechávaš tak, aby to tak bolo a takto sa to dialo! Pane, ako to máme brať a ako rozumieť Tvojmu svätému Slovu?200,9

Aj čestný, s celým jeho domom Tebe najhlbšie oddaný brat Jairuth dostáva teraz deň čo deň vyhrážky, kde je vyzývaný, aby sa v krátkom čase vyhlásil za arci-Samaritána, v opačnom prípade celý jeho majetok prepadne! 200,10

Mnohí, ktorí už boli skalopevne spätí s Tvojím učením, boli dennodennými vyhrážkami zastrašení a s predpísaným zlorečením a preklínaním Tvojho mena sa vrátili k tej najčistejšej službe Satanovi!200,11

Vidíš, Pane, takéto veci sa stali, pred ktorými si Tvoji anjeli stále zakrývali tváre; ale k čomu sú takéto prázdne prejavy sympatií? 200,12

Pane, Ty v mojom srdci vidíš, že je Ti úplne oddané, a tak k Tebe prehováram bez okolkov a vravím: Toto je prázdne, nanajvýš melancholické prizeranie sa, a je také nevhodné ako figa tri dni potom, ako odpadnú kvety. Tu sa žiada udrieť, a to celou silou a mocou, inak Satan bude mať navrch a zapustí korene.200,13

A keď už ani Tvoji učeníci nič proti nemu nezmôžu, čo budú schopní urobiť potom, keď dosiahne najväčšiu silu, čo by pre neho nemalo byť ťažké, keďže sa mu kladie taký slabý odpor, ako je to, nanešťastie, teraz, keď sa dokonca ani Tvoji anjeli neodvážia nič proti nemu podniknúť?!200,14

Preto Ťa prosím pre Tvoje najsvätejšie meno a pre všetkých, ktorí sa, rovnako ako my dvaja, neotrasiteľne pridržiavajú Tvojho mena – stoj pri nás a osloboď nás od nástrah Satanových.200,15

Ty sám si nás predsa na hore učil modliť sa; a pozri sa, stále sa tak modlíme, a každým dňom je to horšie namiesto lepšie!200,16

My Ti chceme obetovať všetko a kvôli Tebe chceme žiť tak chudobne, ako je to len možné, ale aspoň nejaký kúsok miesta na Zemi, kým na nej musíme žiť, nám predsa musíš vyhradiť; lebo medzi týmito vlkmi, hyenami a medveďmi, pokiaľ človek nie je rovnaká beštia, sa nedá ani žiť, a ešte menej Ťa nasledovať, ó Pane!200,17

My na tomto svete nežiadame o mierumilovný raj, ale aspoň toľko, aby sme nemuseli žiť priamo pod diablami v najdokonalejšom pekle: preto nás, Pane, vezmi pod Svoju ochranu!“200,18

201 – Pánove poznámky ohľadom dvojakého účelu tohto dopustenia – skúšať Satana i veriacich. „Moje Kráľovstvo nie je z tohto sveta.“ Ako sa má správne bojovať.

Hovorím Ja: „Priatelia, Ja som dobre vedel, že v krátkej dobe k tomuto dôjde, aby Satan mohol dokončiť svoju prácu. Ale tí, čo ušli k pohanom, mohli nájsť ubytovanie aj tu v Galilei, a tí, ktorí prekliali Moje meno, aby neprišli o svoj pozemský majetok, by učinili lepšie, keby sa oslobodili od celého svojho sveta, ako si preklínaním Môjho mena poisťovať svoj majetok, na ktorom spočíva večná smrť. Lebo to všetko musí predsa každý človek raz zanechať za sebou.201,1

Aké ťažké to bude pre toho, kto veľa má, oddeliť sa raz od toho, a ako ľahko sa od sveta odpúta ten, ktorý sa nezmocnil žiadnych vecí z jeho jedovatého lona, a k tomu bol ešte všade kvôli Môjmu menu prenasledovaný! Ten svetom pohŕda, a určite mu nebude ľúto, keď s jasným vhľadom do Kráľovstva Nebeského zanechá za sebou tento morový svet.201,2

Vedz, že tak, ako sa zlato skúša v ohni a až tým dosiahne svoju vysokú hodnotu, tak to musí byť aj v prípade vás všetkých, ktorí chcete byť Mojimi skutočnými učeníkmi a nasledovníkmi; lebo Moje Kráľovstvo, pre ktoré teraz všetci pracujeme, nie je z toho sveta, ale z toho veľkého, ktorý ako večne nepominuteľný nasleduje po tomto pozemskom, hmotnom, krátkom skúšobnom živote!201,3

A preto vám pre tento svet nedávam ani žiaden mier, ale meč; lebo bojom so svetom a so všetkým, čo ponúka, si musíte získať slobodu večného života! 201,4

Lebo Moje Kráľovstvo trpí násilie, a tí, ktorí ho násilím na seba nestrhnú, tí ho nezískajú.201,5

Pravdaže, je skutočne ľahké, byť Mojím učeníkom na nejakom ohradenom mieste, kde je o pozemský život čo najlepšie postarané – učiť jahňatá o cnosti a napájať ich čistou vodou – veru, k tomu veľa netreba! Avšak niečo celkom iné je krotiť levy, tigre a pantery a urobiť z nich užitočné zvieratá! To si žiada aj viac šikovnosti, odvahy, sily a vytrvalosti ako krotenie jahniat!201,6

Preto tiež musíte toto dianie v Sychar brať a prijímať tak, ako je, a musíte s ním vojsť do prirodzeného boja, pri ktorom vás už budem podporovať; ak sa však kvôli slepote a zlobe ľudí ocitnete až po uši namočený v hneve a na takýchto hriešnikov budete iba zvolávať stravujúci oheň z nebies, potom sa vám nemôže inak povodiť, ako sa vám už aj povodilo! 201,7

Taktiež Moji anjeli nemôžu a nesmú byť v takých prípadoch nápomocní, keďže taká služba by bola v priamom protiklade voči Môjmu večnému poriadku. 201,8

Ak však chcete byť víťaznými bojovníkmi pre Moje Kráľovstvo, potom si z čistej Pravdy urobte ostrý meč; tento nech je však zhotovený z tej najčistejšej, najnesebeckejšej lásky! S takýmto mečom potom odvážne bojujte a nemajte žiaden strach pred tými, ktorí v najkrajnejšom prípade síce môžu zabiť vaše telo, potom však už nič viac nezmôžu!201,9

Ak už však máte mať strach, bojte sa Toho, ktorý je pravým Pánom nad životom a smrťou a dušu človeka môže buď zavrhnúť alebo ju prijať. 201,10

Ktokoľvek za Mňa v pravom boji príde o svoj pozemský život, ten ho v plnej miere dostane naspäť v Mojom Kráľovstve; kto sa však v boji za Mňa snaží život si zachrániť, ten je zbabelec, a nebude mať svoj podiel na víťaznej korune večného života! Aké má zásluhy, keď bojuje s komármi a zabíja muchy? Taký hrdina si nezaslúži ani obsíkať kabát!201,11

Ach, ale vybrať sa dobre obrnený a s ostrým mečom v ruke do čriedy levov a tigrov, to je niečo celkom iné! Ak tú čriedu zloží a vráti sa domov ako víťaz, postavia mu víťazný oblúk a veľká odmena za jeho hrdinský čin mu nebude odopretá!201,12

Choďte teda naspäť domov a bojujte spôsobom, aký som vám teraz ukázal, a pravé víťazstvo vás neminie!201,13

Ako škaredo Satan doriadil túto Zem, viem Ja iste najlepšie, a mal by som dosť moci nato, aby som ho úplne zničil, avšak Moja veľká láska a trpezlivosť také niečo nikdy nedopustia.201,14

Lebo kto sa domnieva, že svojho nepriateľa porazí tým, že ho zničí, je zbabelým bojovníkom! Lebo nie odvaha, ale len jeho veľký strach spôsobil, že sa zbavil svojho obávaného nepriateľa.201,15

Kto chce byť skutočným hrdinom, ten nepriateľa nesmie zničiť, ale musí vynaložiť všetko úsilie, aby si nepriateľa získal so všetkou šikovnosťou, trpezlivosťou, láskou a múdrosťou v srdci, a až potom sa môže pochváliť, že nad svojím nepriateľom vybojoval pravé víťazstvo a zdolaný nepriateľ bude sám jeho najväčšou odmenou.“201,16

202 – Pánove poznámky k Sycharijcom ohľadom ich misie a správania. Pravá slobodná cirkev. Pravý šabat. Pravý dom Boží a pravá bohoslužba.

(Pán:) „Ak ste to obaja pochopili, vráťte sa aj so svojimi anjelmi čoskoro naspäť do Sychar a konajte tam podľa Môjho Slova, a zanedlho tam všetky tie nešťastné veci budú vyzerať celkom inak.202,1

Nesmiete tam ale vystupovať ako nahnevaní sudcovia, ale ako skutočne múdri učitelia slepých, hluchých a nemých, aby sa potom nechali vami viesť! 202,2

Kto sa môže podľa správnosti hnevať kvôli tomu, že mu slepý stúpil na nohu? Ak máš oči na pozeranie, nie je to tvoja vina, keď ťa pristúpi slepý?! Stiahni svoju nohu z miesta, kade ten slepý kráča, aby ťa nepristúpil! 202,3

Ak však zbadáš, že slepý stojí na kraji priepasti, ponáhľaj sa k nemu, chyť ho a doveď do bezpečia; potom ho priveď k svetlu, ktoré vylieči každú slepotu duše, a on sa ti stane tým najlepším, najvďačnejším priateľom a bratom.202,4

Keď ale budete ľudí učiť v Mojom mene, čiňte vždy tak, ako činím Ja – najprv dobrými skutkami, a až potom prostými, jednoduchými a pravdivými slovami, a už čoskoro budete môcť počítať veľa pravých učeníkov. 202,5

Ak sa však vy sami halíte do šatu tých najhlbších tajomstiev – dobre, že nie nad hviezdy – a chcete tak ľudí presvedčiť, že ste Bohom povolaní ich súdiť, žehnať alebo preklínať, naviac sa potom hneváte, že vás Moji anjeli pri takýchto veciach nechcú podporovať, musí vám byť predsa jasné, že takéto jednanie nie je vôbec Mojou Vôľou, ktorá je vám zjavená, ale že vy sami ste si vytvorili taký poriadok, na ktorom ste chceli namiesto starej mojžišovskej cirkvi vybudovať novú, dobre ohradenú cirkev, pred ktorou by vaše ovečky mali už z diaľky padať na kolená!202,6

Hľa, tak to bolo aj s mojžišovskou cirkvou, a akonáhle bola ohradená, neprinášala už žiadne alebo len veľmi zakrpatené ovocie!202,7

Ja vám teraz dávam úplne slobodnú cirkev, ktorá nevyžaduje žiadne iné ohradenie ako u každého človeka len jeho vlastné srdce, v ktorom prebýva duch a pravda, a kde jedine chce byť Boh svojimi ctiteľmi poznávaný a uctievaný!202,8

Vy, ako tí, s ktorými som sa ako prvými podelil o Môjho Ducha, si preto nemáte myslieť, že ste hoci len o chlp lepší ako ktorýkoľvek iný človek, a nemáte z darovaného robiť nejaký stály úrad, ako to robia pohania a raz tak temní Židia a farizeji, lebo je len Jeden, ktorý je Pánom vás všetkých; vy všetci ste si však úplne rovní ako bratia a sestry, a nikdy nemá byť medzi vami nejaký rozdiel!202,9

Medzi vami teda nemajú existovať žiadne pravidlá a taktiež by ste nemali dodržiavať určité dni a časy, ako keby boli nejako lepšie alebo horšie; akoby Boh stanovil len určité dni, počas ktorých si chce vypočuť vaše modlitby a prijímať vaše obety. Hovorím vám: Bohu sú všetky dni rovnaké, a medzi mnohými je najlepší ten, kedy ste pre svojho blížneho vykonali niečo skutočne dobré! A tak má byť v budúcnosti pravý šabat, ktorý sa páči Bohu, určený len vaším dobrým skutkom!202,10

V ktorý deň budete konať dobro, v ten deň bude aj pravý šabat, ktorý sa u Boha počíta – avšak zvyčajný židovský šabat bude v očiach Boha niečím odporným!202,11

Ak už ale chcete postaviť takzvaný príbytok Boží, potom postavte nemocnice a hospice pre svojich úbohých bratov a sestry – keď im tak slúžite vo všetkom, čo potrebujú, tým konáte pravú bohoslužba, ktorá sa Otcovi na nebesiach bude veľmi páčiť.202,12

Cez takúto ozajstnú a jedinú pravú bohoslužbu sa ukáže, že ste skutočne Mojimi učeníkmi.202,13

Choďte teda teraz domov a konajte takto, aby vaša práca bola požehnaná.“ 202,14

203 – Priznanie chyby. Pravý duch čistého učenia Ježišovho. Jonaelova oslavná pieseň Pánovi.

Po tomto zdĺhavom poučení obaja povedia: „Pane! Odpusť nám naše hriechy! Lebo teraz jasne vidíme, že sme vlastne pochybili len my a ľudia nie až natoľko, a s tvojou milosťou a pomocou podľa možnosti všetko zase napravíme!203,1

Až teraz pociťujeme pravého ducha Tvojho svätého učenia a takto ho budeme s najväčšou usilovnosťou šíriť aj medzi ľuďmi! Akurát, že mnohí už prešli k pohanom – tých už len sotva privedieme naspäť! Čo máme robiť?“ 203,2

Hovorím Ja: „Robte s nimi to, čo Ja robím s pohanmi, a spolu s pohanmi sa stanú vašimi učeníkmi.203,3

Pozrite sa, tento dom je teraz tiež pohanský a už značný čas sa hlásil k učeniu gréckych svetských mudrcov, a teraz je na Mojej strane viac ako ktorýkoľvek iný dom v židovstve! Vy to tak tiež urobte a čoskoro vás obklopí viac pohanov ako Židov!203,4

Lebo ten, kto má prázdny žalúdok, bude jedlo pojedať s väčším zápalom ako človek s plným žalúdkom – najmä ak je ten žalúdok navyše už dosť pokazený, ako sú žalúdky farizejov a zákonníkov!“203,5

Povedia obaja: „Čo sa teda udeje s tými, ktorí preklínali Tvoje meno, aby neprišli o svoj majetok?“203,6

Hovorím Ja: „Kto spadol, toho zdvihnite a priveďte ho na dobrú cestu; a veďte ho tak, aby dospel k poznaniu svojho hriechu a oľutoval, že sa ho dopustil! To bude vašou povinnosťou!203,7

Ja som ale neprišiel tento svet súdiť a ničiť ho, ale hľadať to, čo bolo stratené a naprávať to, čo upadlo! Keď to teraz viete, tak choďte a konajte podľa tohto!“203,8

Po týchto slovách sa Mi obaja čo najhlbšie uklonia a prosia Ma, či by nemohli zostať pár dní po Mojom boku.203,9

Ja som im to dovolil a povedal som: „Keď som vám predtým povedal, že sa máte hneď vrátiť domov, chcel som tým skôr odkázať na ochotu vašich sŕdc a ich porozumenie, ako vám v časovom zmysle oznámiť, že máte odtiaľto hneď odísť do Sychar; takže tu kľudne môžete pobudnúť tých pár dní, ktoré tu ešte strávim s Mojimi priateľmi.“203,10

Obaja, úplne spokojní s Mojím rozhodnutím, Mi vzdali vďaku a úctu, a Jonael v najhlbšom pohnutí hovorí: „Ó Zem! Ty prestarnuté pole buriny, tŕnia a bodliakov! Ty tmavý hrob života, ty stará nositeľka hriechu a smrti! Si vôbec hodná toho, aby Pán, tvoj Boh a Stvoriteľ, kráčal po tebe Svojimi presvätými nohami, dýchal tvoj morový vzduch a prijímal do Seba tvoje zlé plody?!203,11

My, ľudia, spolu so zvieratami a rastlinami nie sme hodny ani toho, aby On na nás čo len pohliadol! Všetko je to nekonečná milosť a zľutovanie! 203,12

Preto nech všetko povstane a povždy ho chváli a velebí!203,13

A vy, hviezdy, tam hore na vysokom nebi, zahaľte svoje nesväté tváre, lebo je to Boh, váš stvoriteľ, na ktorého zo svojej výšky pyšne zhliadate! 203,14

Ó Zem, čo sa z teba stalo?! Akého mena sa ti má dostať – nie kvôli tebe, ale kvôli Tomu, ktorého ty, nehodná, teraz nosíš?!203,15

Och, čím dlhšie premýšľam, kto je On, ktorý teraz prebýva medzi Svojimi vyvolenými, tým viac a viac mi zviera hruď! Ako by aj ohraničené malo byť schopné pochopiť Toho, ktorého nie sú schopné pochopiť nebesá a všetci anjeli!?203,16

Ó, ty najsvätejší čas časov tejto Zeme, kde teraz prebýva Ten, ktorý dal Slnku a Mesiacu svetlo a predpísal im, aby putovali veľkou cestou Jeho lásky a múdrosti, a dávali Zemi čas a noc a deň!203,17

Preto velebte všetci Pána slávy zo všetkých nebies, lebo len Jemu samotnému náleží všetka chvála, všetka česť, všetka úcta a všetka láska večnej nekonečnosti!“203,18

No učeníci, ktorí tieto vyhlásenia počujú, hovoria: „Pane, či nepočuješ, ako Ťa Jonael velebí a chváli, akoby doň vošiel Dávidov duch?!“ 203,19

Hovorím Ja: „Jeho chválu počujem a mám z toho naozaj radosť; ale od vás sa Mi ešte ničoho takého nedostalo. Vôbec by vám nezaškodilo, keby ste si raz v sebe správne uvedomili, kto je Ten, ktorý sa teraz s vami rozpráva! – Zachovávajme však teraz trochu ticho, lebo polnoc je už dávno za nami!“ 203,20

Po týchto slovách na kopci všetko ihneď utíchne, a väčšina sa poddá spánku; len Jonael a Jairuth sa ponoria do všelijakých úvah a velebia Ma v tichosti.203,21

204 – Vznešené súperenie medzi Kisjonom a Baramom. Kto činí dobro, má dobrý vietor v plachtách. Podobenstvo o matke s dvoma nerovnakými synmi. Pravá, čistá láska a láska zištná.

Keď už slnko začína ráno takmer vychádzať, Jonaelov a Jairuthov anjel budí všetkých, ktorí ešte spia, a Kisjona, ktorý mal so svojou rodinou lôžko vedľa Mňa, rýchlo poveril svoju ženu a svoje dcéry, ako aj všetko ostatné služobníctvo, aby sa postarali o dobré raňajky!204,1

Ja však hovorím ustarostenému Kisjonovi: „Pre dnešok to nechaj tak, veď raz musíme aj bratovi Baramovi z Jesairy prenechať tú radosť! Pohliadni tam na more! Tam, neďaleko od brehu, stojí plne naložená Baramova loď, a jeho synovia a sluhovia sú zamestnaní tým, aby nám sem doniesli jedlo. Preto buď, milý brat, dnes úplne bez starostí, lebo na veľkej lodi sú uložené aj výdatný obed a večera, a k tomu štyridsať mechov najlepšieho vína z Grécka.“204,2

Hovorí Kisjona: „Ach, pozrime sa na toho mĺkveho Barama! O svojom úmysle nepovedal ani slovo; večer sa úplne potajomky vytratil; myslím, že zmizol čoskoro po našom príchode, a teraz je už tu aj s plne naloženou loďou! Musel mať dobrý vietor, inak by tu, pri všetkej tej práci, ešte dlho nebol – lebo pri zlom vetre je to odtiaľto do Jesairy na celý deň veslovania.“ 204,3

Hovorím Ja: „Bratu, ver tomu, že kto zamýšľa dobro, bude vždy vedený dobrým vetrom; kto má však v úmysle zlo, bude ho viesť zlý vietor.204,4

Boli raz dvaja bratia, a mali matku, ktorá mala veľa pokladov. Obaja matku veľmi milovali, takže matka nevedela, ktorý z tých dvoch ju má radšej, aby mu preto dala väčšie dedičstvo. Skutočne ju však ľúbil len jeden – ten druhý mal na očiach len to veľké dedičstvo, a preto vždy matke preukazoval tú najväčšiu pozornosť a nezriedka aj predčil toho brata, ktorý matku naozaj miloval.204,5

Dobrý syn, keďže matku skutočne ľúbil, nemal voči svojmu bratovi ani to najmenšie podozrenie, a mal z toho len veľkú radosť, keď jeho brat prinášal milovanej matke naozaj veľa radosti. Takto veci dobre išli niekoľko rokov. 204,6

Keď ale bola matka staršia a slabšia, zavolala si k sebe oboch synov a povedala: ,Neviem zistiť, ktorý z vás dvoch ma miluje viac, aby som mu za to dala väčšie dedičstvo, preto chcem, aby ste, keď dožijem, dostali z dedičstva rovnakým dielom!‘204,7

Vtedy prehovoril dobrý syn: ,Matka, vďaka tvojej starostlivosti som sa naučil pracovať a dokážem si zarobiť na toľko chleba, koľko potrebujem; Boha budem však so všetkou vrúcnosťou môjho srdca prosiť, aby ťa ponechal žiť tak dlho ako mňa, aby si svoj poklad mohla spravovať pre dobro celého domu! Lebo ak by som musel mať dedičstvo bez teba, len by ma to trápilo a zosmutnel by som zakaždým, keď by som naň pohliadol. Preto si, drahá matka, ponechaj to dedičstvo a daj ho, komu chceš! Pre mňa je tým najlepším dedičstvom tvoje srdce, kiež by ho Boh chcel dlho udržať pri živote!‘ 204,8

Keď si matka s veľmi dojatým srdcom vypočula reč svojho dobrého syna, povedala, skrývajúc svoje vnútorné pohnutie: ,Najdrahší syn, tvoje vyznanie vo mne síce vyvoláva neopísateľnú radosť, ale napriek tomu nemôžem cudzím darovať dedičstvo určené tebe. Ak na ňom nechceš mať žiaden podiel, potom by si, keď ja dožijem, mal vziať celé dedičstvo tvoj brat, a ty by si mu mal slúžiť a v pote tváre si zarábať na svoj chlieb!‘204,9

Hovorí ten dobrý syn: „Najdrahšia matka, keď budem slúžiť a pracovať, moje srdce bude na teba stále spomínať s tou najväčšiu vďakou a hovoriť: ,Hľa, takto ťa naučila pracovať tvoja milovaná, nežná matka!‘ Keby som však mal dedičstvo, nakoniec by som zlenivel, oddával sa príjemnému životu v záhaľke, a nakoniec možno zabudol aj na teba samotnú! Preto nechcem peniaze, ktoré si si nahonobila, lebo neodrážajú charakter tvojho srdca, ale len cisárovu moc v jeho zemi. Ale to, čo som si z tvojho srdca zobral, to aj nesie jeho pečať a má v mojom srdci svoje pevné miesto; a preto mi je toto dedičstvo – ktorým si ma ty, najdrahšia matka, bohato obdarovávala už od kolísky, a pomocou ktorého som si zaobstaral už veľa dobrých a drahých vecí – neopísateľne milšie ako to, ktoré si získala prácou a námahou svojich rúk! Pohľad naň by ma len rozosmutnil, lebo by som si pritom stále musel myslieť: ,Hľa, to stálo tvoju milovanú matku veľa námahy a práce; možno často aj plakala od bolesti, keď sa starala o to, aby ti zabezpečila dedičstvo!‘ A vidíš, najdrahšia matka, z toho by som sa predsa nemohol tešiť, keďže ťa mám tak nesmierne rád!‘204,10

Matka, dojatá k slzám, zavolá druhého syna a povie mu, ako zmýšľa a čo chce jeho brat.204,11

Na to tento odpovie: ,Ja som si vždy myslel, že brat je síce vznešený človek, ale v istých veciach je čudák! V tomto som ja úplne iný človek! Rovnako, ako si ťa ctím a vážim, drahá matka, rovnako si ctím aj všetko, čo mi chceš a ideš dať, a preto si s tým najvďačnejším srdcom beriem celé dedičstvo, a služba, ktorú mi poskytne môj brat, tiež nezostane bez odmeny. Ak by si to však ty, drahá matka, chcela, mohla by si mi dať polovicu dedičstva vopred, aby som si mohol kúpiť pozemok a vziať si ženu?!‘204,12

Hovorí matka, trochu zarazená odpoveďou druhého syna: ,Čo som povedala, pri tom aj zostane! Dedičstvo dostaneš až po mojej smrti!‘204,13

Nato druhý syn posmutnel a odišiel preč.204,14

Po roku však matka veľmi ochorela, a keď obaja synovia pracovali na poli, prišla slúžka a zavolala oboch k matke, aby ten najhodnejší z nich prijal podľa matkinej vôle od nej požehnanie.204,15

Z toho bol dobrý syn veľmi smutný a nahlas sa cestou modlil k Bohu, aby uchoval matkin život.204,16

Zlého syna to ale veľmi hnevalo a modliacemu sa bratovi povedal: ,To chceš vážne svojou modlitbou predpisovať prírode zákony?! Koho čas nadišiel, či už je to otec, matka, brat alebo sestra, musí zomrieť, tam už viac nepomôžu nijaké prosby, ani žiadne modlenie! Preto mojím mottom je: Čo Boh chce, s tým som aj ja spokojný!‘204,17

Dobrý brat bol však z toho ešte viac smutný a ešte vrúcnejšie sa modlil o život drahej matky.204,18

Keď vošli do miestnosti, kde ležala chorá matka, zlý syn povedal: ,Ja som vedel, že ty tak rýchlo neumrieš! – Nato jej začal vykladať, ako sa nemá obávať smrti!204,19

Ale ten dobrý syn plakal a nahlas sa modlil. Boh však vypočul vzdychy dobrého syna, poslal k lôžku chorej matky anjela, a ten ju úplne uzdravil. 204,20

Matka čoskoro vstala z lôžka, lebo pocítila, že vyššia moc jej prinavrátila zdravie. A keď urobila pár krokov a všimla si, aké sú jej nohy plné sily, povedala: ,Za to môžem ďakovať vrúcnym prosbám toho môjho syna, ktorý si kvôli pravej láske ku mne nevzal ponúkané dedičstvo! Veru, hovorím ti, ty môj najmilovanejší syn: Keďže si z pravej lásky ku mne nechcel mať nič, budeš mať teraz všetko – čo je moje, je aj tvoje! Ale ty, ktorý si ma miloval len kvôli dedičstvu a môj koniec túžobne očakával, lebo som bola taká dobrá a všetko ti prenechala, teraz nedostaneš nič a navždy zostaneš sluhom ľudí!‘ – 204,21

Pozrite sa teraz na toto podobenstvo! Čo myslíte, ktorý z tých dvoch synov mal dobrý, a ktorý zlý vietor?“204,22

Hovoria učeníci: „Zjavne ten, ktorý svoju matku skutočne miloval!“ 204,23

Hovorím Ja: „Správna odpoveď! Ale hovorím vám: Presne tak, ako konala táto matka, bude raz konať aj Otec na nebesiach!204,24

Kto Ma nemiluje kvôli Mne samému, ten sa nedostane tam, kde budem Ja! 204,25

Človek musí Boha milovať bez vyhliadky na zisk, tak ako ho miluje Boh – inak bude božského úplne nehodný!“204,26

205 – O povahe lásky. Rozdiel medzi nebeskou apekelnou láskou. Láska túži a chce mať. Baram prinesie Pánovi z lásky raňajky. Poznámky k odmene za skutky lásky.

Hovorí Ahab: „To je vysoká a hlboká pravda; no napriek tomu by som k tomu chcel podotknúť, že úplne nezištná láska – prinajmenšom u ľudí – nemôže existovať; lebo ako som premýšľal špeciálne o láske, táto vychádza, nech je aj akákoľvek čistá, predsa len viac alebo menej z lúpeže.205,1

Pozri sa, ja Ťa určite milujem tak vrúcne, ako Ťa len človek môže milovať; áno, ak aby to bolo možné, chcel by som Ťa z čistej lásky vtiahnuť celého do môjho tela – a tam si Ťa vložiť do srdca!205,2

Teraz sa ale pýtam, či by som také niečo dokázal cítiť aj voči nejakému inému, mne úplne ľahostajnému človeku!? – Prečo nie? Prečo to teda cítim pri Tebe?! – Odpoveď dáva vec samotná!205,3

Viem, kto si, a viem, čo dokážeš, a viem aj to, čo môžem cez Teba a dodržiavaním Tvojho učenia dosiahnuť – a to je teda aj nepopierateľným dôvodom mojej najvrúcnejšej lásky k Tebe. Lebo ak by si nebol tým, kým si, aj moja láska k Tebe by istotne bola oveľa slabšia. Pre Teba a v Tebe mám teda nesmierny záujem, a preto Ťa chcem a budem milovať!205,4

Nechcem tvrdiť, že Ťa teraz milujem, aby som na tom nejako zvlášť získal – pretože z lásky k Tebe sa vzdám všetkého na tomto svete – no napriek tomu sa tu moja láska vydáva na veľmi zvláštnu lúpež; lebo sa Ťa chce zmocniť, keďže si pre ňu viac ako celý svet!205,5

Práve väčšia hodnota, či už hmotná alebo duchovná, určuje príťažlivosť pre lásku. Obchodník, ktorý hľadal perly, predal všetko a kúpil si tú veľkú perlu, ktorú objavil. Prečo? Pretože mala oveľa väčšiu hodnotu ako všetko to, čo dovtedy vlastnil! Určite je to vznešený záujem, ale predsa len to je a zostáva byť záujmom, a bez neho niet, aspoň u ľudí, žiadnej lásky! A keď ma niekto chce presviedčať o nezištnej láske, ktorá možno tak môže existovať u Boha, poviem mu: ,Priateľu, môžeš byť veľmi múdry, ale čo sa týka lásky, ešte si o nej neuvažoval dostatočne hlboko!‘205,6

Áno, božská pravá láska sa od pekelnej určite nesmierne odlišuje v tom, že božská láska síce lúpi, práve tak ako pekelná, ale všetko zase vracia naspäť! Zhromažďuje len preto, aby mohla dať naspäť, zatiaľ čo pekelná láska lúpi len pre svoje vlastné ústa, a naspäť nechce dať nič. 205,7

Keď si však osvojíme lásku nebies, vieme, že pritom nemôžeme stratiť, ani škodovať, ale len v každom ohľade – čím viac dáme – tým viac a viac získať. 205,8

Pripomíname dieru vyhrabanú do zeme – čím viac zeme stratí, tým väčší bude vnútorný priestor pre prijatie svetla a nebeského vzduchu. Pane, domnievam sa, že v tomto nemám nepravdu; čo na to hovorí Tvoja nekonečne vysoká múdrosť?“205,9

Hovorím Ja: „Nič, než to, že v tom máš úplnú pravdu; lebo ak by láska nebola lúpežníkom, tak či onak by to nebola žiadna láska; lebo každá láska túži a chce mať.205,10

Ale práve v zmysle toho vlastníctva spočíva nekonečná priepasť, a tá od seba naveky oddeľuje nebo a peklo!205,11

Teraz už ale Baramovi ľudia prinášajú raňajky; preto by sme mohli – keď sme sa teraz hodiny starali o ducha – pomyslieť na pár okamihov aj na hladné telo.“205,12

Baram Mi na zlatej mise prinesie tú najchutnejšiu a najlepšie pripravenú rybu a plný pohár vína, a prosí Ma, aby som ho považoval za hodného a preukázal mu tú milosť, že prijmem z jeho ruky raňajky.205,13

A Ja mu hovorím: „Tento tvoj skutok nezostane bez odmeny; lebo túto námahu si podstúpil z veľkej lásky ku Mne a z rovnako veľkej lásky k bratovi Kisjonovi, s ktorým si súcitil a myslel si si, že bratovi Kisjonovi musí prísť trochu zaťažko starať sa niekoľko dní o potreby niekoľkých stoviek hostí.205,14

Hovorím ti: Kisjona vôbec netrpí núdzou, lebo my všetci by sme jeho zásoby nedokázali skonzumovať ani za desať rokov. Ale keďže si si vo svojom srdci myslel, že Kisjonovi by nakoniec mohli chýbať potrebné zásoby, a preto si sa mu z veľkej diaľky ponáhľal na pomoc, bude tvoja odmena taká veľká, akoby si to isté učinil pre úplne chudobného človeka. Lebo u Boha sa hľadí len na srdce dávajúceho.205,15

Teraz si ale tiež sadni ku Mne a jedz z jednej misy so Mnou a bratom Kisjonom, lebo tá ryba je taká veľká, že sa z nej viac ako dosť najedia aj traja ľudia!“ – Baram tak učinil a rovnako aj Kisjona.205,16

A s plným východom slnka tak začali raňajky a trvali okolo dvoch hodín, lebo s rybami sa jedlo zďaleka neskončilo, keďže po rybách nasledovalo ešte množstvo ďalších občerstvení.205,17

206 – Veselá nálada hostí pri raňajkách; anjelov smútok. Veľká veselosť má blízko k hriechu. O procese trávenia u ľudí. Telo, duša a duch.

Keďže víno všetkým dôkladne rozhýbalo jazyky, ani netreba rozvádzať, že pri takýchto raňajkách boli všetci veľmi veselí a urozprávaní. Dokonca aj Jonael a Jairuth sa rozveselili, a tak Ma prosili, aby som ich v takomto dobrom naladení nechal odísť domov do Sychar! A Ja som im dovolil, aby odišli v takomto spokojnom rozpoložení.206,1

Nato hovoria: „Pane, že nám to povoľuješ, je iste dobré, lebo keď sme šťastní, nedopustíme sa žiadnych hriechov; zostáva tu ale veľká otázka, či takí dokážeme byť!“206,2

Hovorím Ja: „No, áno, dokážete – a budete veselí!“206,3

Ale anjel tých dvoch po takomto prísľube trochu posmutnel. Jonael to postrehol a spýtal sa Ma na dôvod.206,4

A Ja som povedal: „Pretože anjel až príliš dobre vidí, že medzi veľkou veselosťou a hriechom je len veľmi malý a úzky priestor! Už vopred vidí tú námahu, ktorú s vami bude mať na ceste domov, aby vás ochránil pred hriechom, a preto je teraz trochu smutný. Dajte mu tiež napiť vína; možno mu to trochu vylepší náladu!“206,5

Jonael ihneď podá anjelovi plný pohár vína; ten si pohár vezme a celý ho vypije, čomu sa tí dvaja veľmi čudujú, keďže sa s niečím takým u neho predtým nestretli.206,6

Avšak anjel povedal: „Už som pri vás dosť dlho, prečo ste mi teda nikdy predtým nepodali pohár?“206,7

Hovorí Jonael: „Ale ako by nám mohlo čo len vo sne napadnúť, že anjel na tomto svete prijíma hmotnú potravu?!“206,8

Hovorí anjel: „Zvláštne! Videli ste predsa, že aj Pán všetkých svetov je a pije, a On je predsa najväčší a najdokonalejší Duch! Ako by sme potom my, anjeli, keď musíme používať telo, aby sme vám slúžili v hmote, mohli nejesť a nepiť?!206,9

Dajte mi aj trochu z ryby a chleba, a hneď uvidíte, že nielen pijem, ale si dokážem aj dobre zajesť; lebo kde Pán prijíma pozemské jedlo, tam ho prijímajú aj anjeli.“206,10

A Jonael podá anjelovi celú jednu rybu a poriadny kus chleba, anjel si ich vezme a skonzumuje ich.206,11

Potom ako im anjel obom ukázal, že aj duch môže úplne dobre konzumovať hmotné jedlo, Jonael sa ho opýtal, ako je niečo také možné, keďže vo svojej podstate je predsa duchom.206,12

Hovorí anjel: „Vari si už niekedy videl jesť mŕtveho?“ Hovorí Jonael: „Také niečo ešte nikto nikdy nevidel:“206,13

Hovorí anjel: „Keď teda telo bez duše a ešte viac bez ducha, telo, ktoré je takmer čistou hmotou, neprijíma a nemôže do seba prijímať žiadnu potravu, potom je to práve duša a živý duch v nej, ktorí do seba prijímajú potravu. Keďže však telo nie je ničím iným ako nástrojom duše a samo o sebe pre seba nepotrebuje žiadne jedlo, potom sú to práve duša a duch, ktorí – kým sú na Zemi a obývajú a udržiavajú svoje telo – prijímajú potravu, pričom ho nechávajú jesť svoje výkaly! Lebo telo je vyživované výkalmi duše. 206,14

Ak je to však aj pri stále ešte hmotných ľudoch len duša, ktorá, kým spočíva v tele, prijíma potravu zo Zeme, potom mám iste aj ja, ako duša a duch – kým kráčam po Zemi svojimi nohami a kde som si, aby som mohol slúžiť vašim záujmom, z hmoty vzduchu vytvoril tiež určité telo – právo prijímať do seba pozemskú stravu?! – Čo si myslíte vy?“206,15

207 – Hýrenie; jeho zlý vplyv na dušu. Duchovná smrť ako následok nestriedmosti. O pravom pôste. Škodlivosť umŕtvovania tela ako prostriedku pre komunikáciu s duchmi. Pánov život a učenie ako náš vzor.

Obaja, a tiež mnohí ďalší, ktorí si vypočuli anjelove vysvetlenie, vytriešťajú oči, a Peter sa Ma pýta: „Pane, čo je na tom, o čom teraz hovoril Jonaelov služobník? Predsa len to znie až príliš zvláštne! Ako môže byť telo živené výkalmi duše!? Má azda duša žalúdok a dokonca aj konečník?“ 207,1

Hovorím Ja: „Anjel hovoril úplnú pravdu, tak to je. Preto hýrenie a hodovanie činí samotnú dušu zmyselnou a hmotnou; je prejedená, a telo nedokáže prijať všetky výkaly z duše, a následkom je, že výkaly zostávajú v duši, tlačia ju a trápia tak, že potom použije všetky prostriedky a možnosti, aby zo seba tie nadmerne nahromadené výkaly dostala. Možnosťami sú potom rôzne necudnosti, smilstvo, cudzoložstvo a ďalšie podobné veci. 207,2

Keďže to však duši poskytuje určitý pôžitok, bude sa táto čoraz viac a viac oddávať zmyselnosti, a nakoniec ešte viac prepadne hýreniu a hodovaniu, stane sa úplne zmyselnou a v duchovných veciach celkom temnou, následne tvrdou, bezcitnou a na konci zlou, pyšnou a arogantnou.207,3

Keďže takáto duša kvôli práve ukázanému spôsobu života svoju duchovnú hodnotu stratila a nutne stratiť musela, a stala sa tak duchovne mŕtvou, začína si zo svojich výkalov doslova budovať trón, a nakoniec v tom, že má také bohatstvo výkalov, dokonca nachádza slávu a vážnosť.207,4

Hovorím vám: Všetci ľudia, ktorí majú na svete pôžitok z toho, čo lahodí ich zmyselnosti, sedia ako duše po uši a oči vo vlastných hustých výkaloch, a sú preto duchovne úplne hluchí a slepí, a už viac nechcú vidieť, počuť a rozumieť tomu, čo by im mohlo pomôcť.207,5

Preto buďte v jedení a pití vždy striedmi, aby ste vo svojich dušiach neochoreli a tieto nezahynuli vo svojich výkaloch!“207,6

Peter sa zatvári veľmi zamyslene a hovorí: „Pane, ak je to tak – o čom niet pochýb – potom by sa človek mal skôr postiť ako jesť?“207,7

Hovorím Ja: „Kto sa v pravý čas postí, činí lepšie ako ten, kto celý čas hýri a hoduje; no aj tak existuje rozdiel medzi postením sa a postením sa! Ten pravý pôst spočíva v tom, že sa človek zdržiava akéhokoľvek hriechu a všetky veci sveta si zo všetkých síl sám odopiera, svoj kríž (v tých časoch, obrazne: bieda, núdza a súženie) si berie na svoje plecia, a tak Ma nasleduje bez toho, aby sa nejako zvlášť ostýchal jedenia a pitia, ale tiež nie tak, aby z uspokojenia prirodzenej potreby prechádzal do požívačnosti. Každé iné postenie sa má len malú alebo vôbec žiadnu hodnotu.207,8

Lebo existujú ľudia, ktorí sa určitým umŕtvovaním svojho tela usilujú preniknúť do sveta duchov, a potom s ich pomocou ovládnuť sily prírody; to potom duši nielenže k ničomu nie je, ale jej to aj nesmierne škodí. Vtedy duša padá zo stromu života ako predčasne zrelý plod, ktorého životné jadro je vždy zhnité, prázdne, hluché a teda mŕtve.207,9

Takéto umŕtvovanie a postenie sa preto nie je žiadna cnosť, ale veľmi hrubý hriech!207,10

Preto ten, kto chce žiť presne podľa pravého poriadku, nech žije práve tak, ako žijem Ja sám, a ako učím žiť vás – potom aj uvidí, ako v ňom plod života rozkvitne ako plne zrelý, a nesformuje sa v ňom žiadne mŕtve, ale úplne živé jadro pre budúci večný život v duchu a pre to najživšie sebauvedomenie v tom najlepšom poriadku, a tým najplodnejším spôsobom. Teraz viete aj to, čo máte po správnosti činiť podľa plného božského poriadku; preto tak konajte, aby ste v sebe mali život!207,11

Teraz však slnečné lúče začínajú čoraz viac a viac získavať na sile, preto sa z tohto kopca presunieme do tienistej záhrady a ty, Môj pisár Matúš, si teraz môžeš usporiadať svoje zvitky, a pre dokonalejšie zachytenie toho, čo sa udialo a vyučovalo, pozapisovať svoje poznámky. My ale budeme trochu odpočívať!“207,12

208 – Pán so Svojimi v Kisjonovej záhrade. Matúš si usporiada svoje zápisky. Zemetrasenie, búrka na mori a víchrica.

Teraz opúšťame kopec a presúvame sa pod tienisté stromy. Tam, pod rozložitým figovníkom, bola lavička, na ktorú som si sadol, a zaspal som; a všetci ostatní, aj Mária v Mojej blízkosti, zaujali svoje miesta a pospali. Len Jonael, Jairuth a Matúš si sadli k záhradnému stolu, kde si Matúš začal usporadúvať svoje zvitky, a anjel Jonaelov a Jairuthov ho upozornil na viaceré nedostatky.208,1

Ako sa schyľovalo k poludniu, Baram, ktorý bol medzičasom na lodi s Kisjonom, postrehol, že na západe sa nad horizontom začali dvíhať veľmi ťažké mračná a vodná hladina sa stávala čoraz pokojnejšou, čo bolo istým znamením, že zakrátko vypukne ničivá víchrica spojená so zemetrasením. 208,2

Baram nato nechal z lode rýchlo vyniesť všetko jedlé a loď na brehu priviazal tak pevne, ako sa len dalo; a Baram ledva stihol prácu dokončiť, keď sa už dalo vidieť, ako more v diaľke začína stúpať do ohromnej výšky! 208,3

Vtedy prehovoril Kisjona: „Budeme musieť zobudiť Pána a Jeho učeníkov, lebo pri takejto výške vĺn, akú som ešte nikdy nevidel, by voda mohla zaplaviť celú záhradu a spiaci by tak mohli dojsť k ujme, či už väčšej alebo menšej. Tiež je možné, že loď bude vyhodená na pobrežie.“ 208,4

Hovorí Baram: „Áno, priateľu, ak Pán tentokrát nevytýči búrke žiadne hranice, potom škody, ktoré búrka spôsobí, budú nezmerné! Ja sa ale spolieham na Pána; On nás určite nenechá zahynúť! A myslím si, že pokiaľ On celkom pokojne spí, nemusíme sa prichádzajúcej búrky, ktorá tu bude už za niekoľko málo okamihov, veľmi alebo vôbec báť. Poďme ale predsa len rýchlo za Ním a upozornime ho na prichádzajúcu búrku!“208,5

Nato sa obaja spolu s lodníkmi ponáhľajú za Mnou a pokúšajú sa Ma zobudiť, ale tentokrát sa z dobrých dôvodov nezobudím. A pristúpi k nim anjel a hovorí: „Nechajte ho odpočívať a nebuďte ho, pretože spí práve kvôli tejto potrebnej búrke! Čoskoro sa ukáže, k čomu bola táto búrka dobrá!“ 208,6

Hovorí Kisjona: „Čo ale potom, keď sa vlny vysoké ako hory besne rozlejú dokonca aj po mojich záhradách?!“208,7

Hovorí anjel: „Tráp sa s niečím iným! Azda si myslíš, že Pán, hoci aj pred tvojimi očami spí, o tejto búrke nevie?! Pozri sa! On to tak chce, a preto sa to tak aj deje! Preto buď pokojný!“208,8

Kisjona sa pýta: „A ty poznáš dôvod?“ Anjel odvetí: „Aj keby som ho poznal, nesmel by som ti zatiaľ nič prezradiť, kým to nebude Jeho vôľa; preto sa už nič nevypytuj a buď úplne bez obáv a strachu – to, čo bude nasledovať, vám všetkým otvorí oči!“208,9

Po týchto slovách anjela, ktorý potom v úplnom kľude pomohol Matúšovi dať si do poriadku svoje zvitky, bol Kisjona pokojný, a Baram povedal: „Musím otvorene priznať, že čo žijem, nikdy som nevidel hrozivejšiu búrku ako tú, ktorá teraz pred nami každú chvíľu prepukne; tiež som však nikdy žiadnu búrku neočakával s väčšou ľahostajnosťou a neohrozenosťou. Pozri sa tamto! Sotva štvrťhodiny plavby pri miernom vetre z tejto zátoky, ktorá by sa za rovnaký čas dala ľahko aj preveslovať! Za pár okamihov by tu búrka mala byť!208,10

Sleduj ale tie neslýchané vlny valiace sa pozdĺž brehu mora, ešte na štvrťhodiny plavby z tohto zálivu priamo smerom na Sibarah! Podobajú sa na plávajúce kopce, ktoré budú každú chvíľu roztrieštené tisícimi bleskami! A predsa je záliv stále taký pokojný, že si túto búrku môžeme v jej vonkajšej podobe prezerať, akoby bola súčasťou pobrežia – to je veru mimoriadne zriedkavý úkaz! Treba priznať: Keď na čosi takéto dokáže človek hľadieť s pokojnou mysľou, tak je to s plnou vážnosťou mimoriadny, hrôzostrašne vznešený a krásny pohľad! Ale tí, ktorí sa teraz možno nachádzajú na vysokom mori, to teraz budú vidieť úplne inak ako my tu, v zrkadlovo pokojnom zálive!208,11

Celkovo je to k príšerne vyzerajúcej búrkovej línii ešte na pol hodiny plavby, a predsa, ako silno na naše uši dolieha burácanie hromu! Priamo na búrkovej línii to musí byť úplne ohlušujúce! Teraz tiež cítim aj značné chvenie zeme! Ty necítiš nič?“208,12

Hovorí Kisjona: „Ó áno, práve som ťa na to chcel upozorniť; no že pri tom všetkom zostáva môj záliv stále taký pokojný ako málokedy, to je zázrak nad zázraky! Lebo až príliš dobre viem, aký hrozivý zjav je tento záliv schopný nadobudnúť, keď raz začne besnieť! Ale voda v zálive, a tiež na značnej ploche mimo neho, je úplne pokojná. Ale sleduj, chvenie zeme sa zväčšuje! Len aby to nepoškodilo domy! Teraz ale v zálive vidím zvláštne kruhové vibrácie a mimo zálivu sa začína dvíhať prívalová vlna; už na seba nenechá dlho čakať! No, v mene Pána! Viac ako o tento pozemský život prísť nemôžeme, tak nech sa stane, čo sa má stať; Pán a anjel sú s nami! Je to ale hrôzostrašný obraz! Pane, buď milostivý a milosrdný ku všetkým hriešnikom!“208,13

Teraz začína byť nepokojný aj záliv. Silné nárazy vetra svištia pomedzi stromy a z čiernych mračien šľahá nespočet bleskov! Uprostred neslýchane desivého rachotu ich niekoľko udrie do zálivu, kde vyvolajú besniacu penu, no z rozžiarených mrakov stále nespadne ani jedna dažďová kvapka. Do kopca, na ktorom sme strávili noc, udrie blesk a premocný rachot tohto blesku zobudí z dobrého spánku všetkých okrem Mňa.208,14

Keď mnohí práve prebudení začujú nad sebou taký neslýchaný rámus, uvidia búrku všetkých búrok a úplne sa prebudia od desiatich bleskov, ktoré súčasne udrú do pobrežia, všetci sa rýchlo zdvihnú zo zeme, učeníci sa ponáhľajú ku Mne a budia Ma, vrieskajúc od hrôzy!208,15

A Judáš hovorí, úplne rozrušený: „Ale Pane! Ako vôbec môžeš spať pri takýchto zúriacich elementoch?! Veď z neba pršia rovno blesky! Kto je čo len na okamih v bezpečí pred smrťou? Pomoc, Pane, inak sa celá Zem zmení na ruiny!“208,16

Hovorím Ja: „Už ťa vari nejaký blesk trafil?“ Hovorí Judáš: „Zatiaľ síce nie, ale čo sa doteraz nestalo, to sa pri tejto búrke môže ešte veľmi ľahko stať! Preto hovorím, kým ešte žijem – ďalší blesk istotne zastaví moje rozprávanie na všetky veky vekov!“208,17

Ako Judáš takto hovorí, hľa, aj v zálive sa s veľkým dunením a rámusom začína dvíhať vysoká vlna, a keďže vlna sa zreteľne dvíha o niekoľko siah vyššie ako je naša poloha v záhrade, všetci učeníci začnú kričať, a niektorí sa dokonca pokúšajú utiecť na najbližšie vyvýšené miesto, odkiaľ ich ale hneď zaženie naspäť mnoho tisíc bleskov. „Pane, pomôž nám, ak vieš a môžeš – inak všetci zhynieme!“, kričia teraz stovky. Iba Matúš, Jairuth, Jonael a ich anjel sa nenechávajú zmiasť a už sú so svojou prácou takmer na konci.208,18

Tentokrát som však búrke, čo sa týka jej slepej zúrivosti a besnenia, nekládol žiadne prekážky, ale som ju nechal pokračovať – akurát nesmela spôsobiť ani tú najmenšiu škodu!208,19

209 – Zmysel tejto búrky: Záhuba nepriateľov Pána. Nebezpečenstvo misionárov. Dobrý účinok búrky. Dobrý úlovok.

Ku Mne však pristúpi Peter a úplne potajomky Mi vraví: „Pane, stiahol sa Otcov duch v Tebe do takej miery, že už túto búrku vôbec nedokážeš ovládnuť? Skús predsa len, či túto búrku nie je možné utíšiť!“ Hovorím Ja: „Existuje múdry dôvod, prečo sa táto búrka, ktorá už nebude dlho trvať, musí vybiť! Ak máš ale nejaké pochybnosti, potom vedz, že na mori je desať nepriateľských plavidiel, ktoré nás prenasledujú a majú nás pochytať a zahubiť! Táto búrka im však učiní to, čo nám chceli učiniť oni – ak je to ale tak, prečo Ma teda prosíš a žiadaš, aby som túto, pre našu dočasnú spásu takú potrebnú búrku, zastavil? Nechaj ju vyčíňať, až kým sa úplne nenaplní jej zmysel, potom už sama spokojne dospeje k svojmu koncu! Pozri sa tam a povedz Mi, čo to na zúrivých chrbtoch ako hory vysokých vĺn nesie more, a sem a tam, hore a dole si to pohadzuje ako zlé a zlomyseľné dieťa svoje rozsypané hračky!“209,1

Peter sa zahľadí na búrkou rozkolísanú šíru plochu mora a čoskoro zbadá trosky viacerých lodí a zopár menej poškodených celých lodí, a to všetko – lode aj trosky – si mocné vlny pohadzujú ako smeti. Všimne si tiež niekoľko ľudí, ktorí, pridržiavajúc sa jednotlivých trosiek, sa z posledných síl snažia dosiahnuť breh, pričom ich jedna vlna za druhou pochováva, a z času na čas ich nejaká vymrští do výšky.209,2

Potom ako Peter tieto scény nejakú chvíľu pozoruje, povie Mi: „Pane, odpusť mi; veď predsa vieš, že som stále hriešny človek, a preto som Ťa aj obťažoval s touto naozaj hlúpou otázkou, ale teraz mi je už všetko jasné! Zlí farizeji z Jesairy si zavolali pomoc z Jeruzalema, a bolo vyslaných desať lodí s rímskymi vojakmi, aby nás pochytali. Museli sem ísť po vode, lebo po suchej zemi by sa sem na Kis (názov miesta, ktoré celé patrilo Kisjonovi) nedokázali len tak ľahko dostať, a teraz za svoju námahu dostali zaslúženú odmenu! Títo nám už neurobia nič, a ako sledujem smer vĺn, polámané a roztrieskané lode sú hnané smerom na Sibarah, kde je množstvo útesov, na ktorých – pri tejto neslýchanej a nevídanej búrke – len ťažko niekto vyviazne so životom! Ach, to je veľmi dobré, že toto zlé, cudzoložné plemeno konečne raz obdržalo takýto rozsudok! Takéto dianie je veľmi dobré nato, aby farizejom vzalo akúkoľvek ďalšiu odvahu pokúšať sa o niečo voči Tebe!“209,3

Hovorím Ja: „Satan sa tisícky tisíckrát nechá udrieť po ústach, no aj po tisíckach tisícov úderov zostáva stále rovnaký, nadovšetko zlý nepriateľ Boha a všetkého dobrého a pravdivého, čo pochádza z Ducha Božieho. Tí, ktorí sa teraz mŕtvi vznášajú na mori, nám už síce viac neublížia, ale namiesto nich povstanú iní a donútia nás uniknúť do gréckych miest! A na to nebudeme musieť čakať veľa týždňov!“209,4

Hovorí Peter: „Pane, ale kým zotrváme tu, budeme mať pokoj?“209,5

Hovorím Ja: „Áno, áno, to iste, avšak na Zemi býva ešte viac ľudí a národov, pre ktorých je evanjelium rovnako potrebné ako pre vás, a stvoril ich Otec, ktorý stvoril aj vás! Za týmito musíme ísť napriek všetkému prenasledovaniu, ktoré nás ešte čaká, a priniesť im dobré správy z nebies! Síce nás budú tiež prenasledovať, ale časom sa predsa len obrátia a ako jahňatá sa vrátia do našej ohrady!209,6

My sme dobrí, a svet je zlý, takže od neho nemôžeme očakávať nič dobré – okrem sladkej jahody tu a tam, medzi množstvom buriny! Teraz ale sleduj, búrka ustupuje a nebezpečenstvo nateraz pominulo!209,7

(Baramovi:) Priateľu, búrka ustupuje, s búrkou prešlo aj poludnie, takže sa naobedujeme, aby sme mali dostatok síl na poobedňajšiu prácu.“ 209,8

Vôbec nie je nutné podrobnejšie rozoberať obed, ani účinky predchádzajúcej veľkej búrky, ktorá obzvlášť postihla tých desať lodí; stačí vedieť, že z tisíc ľudí, ktorí boli na lodiach, len piati vyviazli živí – všetci ostatní padli za obeť moru, a na útesoch Sibarah ešte po roku nachádzali rozložené a rybami ohlodané telesné pozostatky, rovnako ako množstvo rôznych rímskych zbraní a reťazí určených pre Mňa a Mojich učeníkov.209,9

Že takáto búrka mala na farizejov, ako aj na Rimanov – najmä v Kafarnaume a Nazarete – veľmi pokorujúci účinok, netreba bližšie rozvádzať; a Ja som mal, spolu s tými, ktorí boli so Mnou, niekoľko týždňov pokoj. 209,10

Avšak poobede toho dňa sa už nič zvlášť podstatného neudialo, a učeníci preto išli s Kisjonom na more chytať ryby a do večera sa im podarilo päť dobrých záťahov tých najlepších rýb z mora – tie priniesli do pivníc Kisjonovi, ktorý z nich mal veľkú radosť, a na večeru sa hneď muselo čo najlepšie pripraviť aspoň sto kusov, a to s rôznymi koreninami a všelijakými dobrými bylinami. Tak sa skončil deň a po večeri sme si dobre odpočinuli, čo už aj všetci potrebovali.209,11

210 – V údolí Kány. Chudobní židovskí farmári a ziskuchtiví grécki obchodníci. Krátka životná lekcia pre ľudí. Pánovo svedectvo o Ňom a Jeho misii. Dobrý účinok tejto radostnej zvesti.

Nasledujúci deň sme podnikli takpovediac výlet do údolia, ktoré sa tiahlo priamo medzi dvoma horskými masívmi smerom na Samáriu. Týmto údolím viedla hlavná trasa na Damašk a odtiaľ ďalej do všetkých malých a veľkých miest strednej Ázie, čo bol aj dôvod, prečo Kisjonova colnica na Kise bola jednou z najvýnosnejších v celej Galilei.210,1

V tomto údolí sa prirodzene nachádzalo mnoho malých mestečiek, ktoré boli veľmi početne obývané Židmi a Grékmi, prevažne kvôli obchodu. Vedľa Kisu, zhruba dve hodiny smerom do údolia, ležalo miesto, ktoré sa tiež nazývalo Kána, preto sa kvôli odlíšeniu od Kány v blízkosti Nazaretu dopĺňal prídavok „v Galilei“, ak chcel človek odkázať na Kánu pri Nazarete; ak sa však povedalo len „Kána“, rozumela sa horeuvedená druhá Kána v údolí, ktorá sa nachádzala už v oblasti Samárie – preto aj na Kise, ako hraničnom meste medzi Galileou a Samáriou, stála veľká colnica.210,2

Táto Kána bola obývaná prevažne Grékmi, takže na jednu židovskú rodinu pripadalo určite päť gréckych. Židia sa živili prevažne poľnohospodárstvom a chovom dobytka, zatiaľ čo Gréci sa zaoberali len obchodom.210,3

My sme teda navštívili túto Kánu, konkrétne Židov tam žijúcich, ktorí boli prefíkanými a ľstivými Grékmi z jednej strany nezriedka ohromne zneužívaní; a ako majitelia pozemkov a pôdy zase museli takmer výlučne znášať všetky dane a iné ťarchy, a preto boli nezriedka z útrap a smútku postihnutí rôznymi chorobami a slabosťami.210,4

Keď sme dorazili do Kány, a Židia, ako aj Gréci, zbadali Kisjonu, ktorého všetci dobre poznali, ponáhľali sa k nemu, pozdravili ho a prosili ho o trpezlivosť, lebo Židia i Gréci mu dlžili značné sumy peňazí.210,5

Kisjona však povedal: „Ak by som chcel od vás niečo žiadať, nebolo by potrebné, aby som sem sám meral cestu, ale poslal by som sluhu. Ja som ale prišiel preto, aby som vám priniesol veľkú úľavu v tom, čo vám chcem teraz všetkým otvorene oznámiť: Vaše dlhy u mňa sú viac ako splatené, lebo Pán môj a vás všetkých ich zaplatil a plne vyrovnal, takže sa teraz môžete radovať a byť bez starostí.“210,6

Keď to obyvatelia Kány začujú, začnú v preveľkej radosti na Kisjonu naliehať, či by im mohol povedať, kto a kde je tento pán, ktorý im preukázal takýto dobrý skutok a milosť, aby za ním potom zašli a vzdali mu vďaku a úctu!210,7

Kisjona povedal, položiac ruku na Moje plece: „Tento je to, pred ktorým pokľaknite!“210,8

Ako to obyvatelia Kány počujú, vrhnú sa všetci predo Mnou na kolená a na tváre a volajú: „Sláva ti, nám zatiaľ úplne neznámy dobrodinec! Čo dobré a láskavé sme ti kedy urobili, že si sa zľutoval nad našou veľkou biedou?! A keďže si nám ako úplne neznámy pán a dobrodinec preukázal takúto neslýchanú milosť, daj nám teraz všetkým vedieť, čo by sme pre teba za túto milosť mali urobiť, aby sme sa ti mohli ukázať ako trochu hodnejší tvojej dobrotivosti ako sme a môžeme byť, keďže z prirodzenosti veci sme si navzájom úplní cudzinci!“210,9

Hovorím Ja: „Buďte odteraz spravodliví vo všetkých veciach; milujte Boha nadovšetko a vašich spolublížnych – ktorými sú všetci vaši susedia, či už priatelia alebo nepriatelia – ako seba samých. Čiňte dobro tým, ktorí vám spôsobujú zlo; žehnajte tým, ktorí vás preklínajú, a modlite sa za tých, ktorí vás prenasledujú, aby ste boli prijatí za deti Najvyššieho, a v tom bude pre Mňa spočívať tá jediná pravá vďaka za to, čo som pre vás urobil. To je všetko, čo od vás požadujem!“210,10

Hovoria Gréci: „Pane a priateľu! My máme veľa bohov! Ktorého boha z tých mnohých máme nadovšetko milovať? Dia, Apolóna, Merkúra alebo niektorého iného z dvanástich hlavných bohov? Alebo tak máme milovať boha Židov? Zdá sa však, že boh Židov nebude nič iné ako náš Kronos; ako teda máme tohto bájneho boha milovať nadovšetko?!“210,11

Hovorím Ja: „Bohovia, ktorých vy, Gréci, uctievate, nie sú ničím iným ako márnou spotvoreninou, z hmoty vytvorenou ľudskými rukami. Tisíce rokov ich môžete prosiť, modliť sa k nim, vzývať ich a milovať ich viac ako váš život, aj tak vás nikdy nevypočujú, ani pre vás nemôžu učiniť nič dobré z toho veľmi jednoduchého dôvodu, že v živej skutočnosti sú ničím a nikde neexistujú.210,12

Ale Boh Židov – ktorého však už teraz väčšina nedokáže a nechce podľa plnej pravdy poznať a namiesto v duchu a pravde srdca, čo je v základnej podstate vlastne pravá láska, ho vzýva a uctieva tou najšpinavšou a najprázdnejšou mŕtvou ceremóniou – je napriek tomu jediným pravým, večným Bohom, ktorý kedysi zo Seba stvoril nebesá i túto Zem so všetkým, čo na nej, v nej a pod ňou žije a hmýri sa.210,13

Ja som však od večnosti Jeho vyslancom a teraz som k vám prišiel, aby som vám a vaším deťom zvestoval toto evanjelium!210,14

Tohto Boha máte teda nadovšetko milovať a dodržiavať Jeho prikázania, ktoré vo všetkej stručnosti spočívajú v tom, čo som vám už predtým povedal – že ho máte milovať nadovšetko a svojich blížnych ako seba samých! 210,15

K tomu máte ešte veriť, že práve tento Boh, ktorý je Mojím Otcom, teda Mojou Láskou od večnosti, Ma vyslal do tohto sveta, aby každý, kto vo Mňa verí, mal v sebe večný život a stal sa tak Dieťaťom Najvyššieho! 210,16

Aby ste však tomu mohli ľahšie uveriť, prineste Mi všetkých vašich chorých, a Ja ich všetkých uzdravím, nech už majú akúkoľvek chorobu! Preto choďte a prineste ich všetkých sem!“210,17

Po tejto Mojej reči boli ohromení a volali akoby jedným hlasom: „Toto miesto postretla veľká spása! Ako mocne a zázračne znejú posvätné pravdivé slová tohto nášho veľkého dobrodinca! Veru, v takejto láskavosti a dobrote niet žiadnej zákernosti, žiadnej falše a žiadneho úskoku, preto aj chceme bez ďalšieho premýšľania urobiť všetko to, čo by od nás kedy chcel žiadať! Lebo ten, kto sa stal naším priateľom ešte skôr ako nás videl, ním bude ešte viac, keď sa s nami porozprával a uvidel nás v našej veľkej núdzi! Chvála Bohu Abraháma, Izáka a Jakoba, že si na nás spomenul a zľutoval sa nad nami!“ – 210,18

Po týchto dobrých slovách sa všetci rýchlo poberú do svojich domovov a rýchlo ku Mne prinesú asi dve stovky chorých.210,19

211 – Veľký zázrak uzdravenia v Káne v údolí. Prosebná reč najstaršieho k Pánovi. Skúška viery. Pánova reč o telesne zdravých, ale chorých na duši. Evanjelické životné pravidlá a spoločenské pokyny. Pán proti duchu úžery.

Keď sa chorí, čiastočne dovedení, sčasti namáhavo sediaci na muloch a sčasti prinesení ľuďmi na nosidlách, zhromaždili v polkruhu okolo Mňa, predstúpil predo Mňa najstarší tohto miesta, hovoriac:211,1

„Pane! Keď si nás oddlžil u mocného a nesmierne bohatého Kisjonu – čo je čin, za ktorý ti nebudeme môcť dostatočne poďakovať – učiň, do takej miery, ako dokážeš, aj týchto úbožiakov zdravými, aby sa naplno mohli s nami radovať z tohto veľkého dobrého skutku, ktorý si nám preukázal.“ 211,2

Hovorím Ja: „Áno, kvôli tomu som vás sem zavolal a áno, svoj sľub dokážem naplniť a aj ho naplním, no predtým sa vás pýtam, či tomu dokážete alebo ste ochotní uveriť?! Vaša viera by vám veľmi pomohla!“211,3

Hovorí najstarší: „Pane, nám to pripadá tak, že to dokážeš, a preto takpovediac slepo veríme tomu, že našich chorých vyliečiš svojimi, nám zatiaľ neznámymi, zázračnými liekmi!“211,4

Hovorím Ja: „Ale ako potom, keď pri sebe nemám žiadne špeciálne lieky, či už nejaký liečivý olej alebo liečivú šťavu alebo nejaký iný z bežných liečebných prostriedkov? Ako si teda myslíš, že týchto chorých vyliečim?“ 211,5

Hovorí najstarší: „Pane! Ako my tomu môžeme rozumieť? Veď my určite máme o všetkých veciach na svete viac vedenia ako práve o umení liečenia! V meste máme síce jedného lekára, ale ten je presne taký dobrý ako žiadny lekár, lebo zatiaľ nikomu nepomohol inam ako do hrobu! Ak by sme aj vedeli toľko ako náš doktor, aj tak by sme sa k tvojmu umeniu liečenia bez liekov vôbec nedokázali vyjadriť, keďže predsa nemôžeme vedieť, ako dokážeš prirodzeným spôsobom uzdraviť chorých bez pomoci liekov!211,6

Možno máš k dispozícii nadprirodzené prostriedky, ktoré my nemôžeme poznať, alebo si azda učeníkom presláveného zázračného lekára z Nazaretu, menom Ježiš? Potom by ti, prirodzene, bolo také liečenie úplne dobre možné! 211,7

Je len večná škoda, že – ako sme počuli – farizeji v Jeruzaleme toľko Herodesovi pílili uši, až sa tento nakoniec rozhodol tohto najslávnejšieho z liečiteľov chytiť a uvrhnúť ho do väzenia! Ach, to je pre úbohé, trpiace ľudstvo jedno veľké nešťastie!211,8

Predsa len je ale šťastím, že mal údajne Svojmu umeniu naučiť viacerých žiakov! Je síce veľmi zriedkavé, že učeník sa stane takým dokonalým ako majster, ale pri správnej usilovnosti sa od majstra môže vždy niečo naučiť. A to je už predsa len to významné ,niečo‘, o čom sa domnievame, že je u teba do veľkej miery prítomné... ale čo sa to deje?! Ako sa teraz zo všetkých síl snažíme preukázať našu vieru v teba na základe toho, že si Ježišov učeník, zrazu všetci chorí vstávajú! Slepí vidia, chromí chodia, nemí hovoria, malomocní sú čistí! A boli medzi nimi aj niektorí postihnutí cholerou, zopár so smrtiacim kašľom, a teraz sú zdraví! Ach, čo je svet svetom, o niečom takom nikto nikdy nechyroval! Pre veľkého, všemohúceho Boha, ako k tomu došlo? Naozaj si ich všetkých vyliečil ty?! Alebo snáď do tohto údolia zostúpil zhora anjel a všetkých chorých sa neviditeľným spôsobom dotkol, a tým ich uzdravil? Ako... ako sa to stalo?211,9

Veď si sa na chorých ani raz nepozrel, bol si stále len s nami, a predsa sú zrazu všetci chorí vyliečení! Ach, povedz nám, ako k tomu došlo!“ 211,10

Hovorím Ja: „Čo už záleží na tom, ako k tomu došlo, keď sa teraz chorí Mojou vôľou a Mojím vnútorným Slovom, ktorému sú podriadené všetky veci, úplne uzdravili, o čom už snáď nemôžeš vôbec pochybovať!? K tomuto skutku však nedošlo až tak kvôli samotným chorým, ale oveľa viac kvôli vám, ktorí ste síce telesne úplne zdraví, zato však na duši ste chorí viac, ako boli oni na tele!211,11

No bol by som veľmi rád, ak by som aj vaše duše mohol vyliečiť tak, ako som uzdravil telesne chorých! To však tak ľahko nejde, pretože každá duša musí byť svojím vlastným lekárom.211,12

Ja som vám však duchovný liek dal už predtým – ak ho skutočne použijete, uzdravíte sa vo svojich dušiach a premeníte sa tým tiež na pravé Deti Božie.211,13

Ale na Slovo, ktoré som k vám prehovoril, je nutné skutočne dbať bez toho, aby sa kdekoľvek čo len trochu pridalo alebo kdekoľvek i v najmenšom ubralo. A vy, nemnohí Židia tohto mesta, máte byť v srdciach dokonalými Židmi; a vy, Gréci, sa staňte pravými Židmi, aby medzi vami vládli mier a jednota!211,14

Takže vy, Gréci, by ste už zo svojho prefíkaného úžerníckeho ducha nemali nútiť beztak chudobných Židov požičiavať si od kohokoľvek peniaze za úroky, aby dokázal splniť vaše nespravodlivé požiadavky.211,15

Vari ste vy stvorili Zem s jej mnohými pokladmi, že s ňou teraz nakladáte tak, akoby bola vaším vlastníctvom?!211,16

Prečo od Židov žiadate rentu, keď zem bola predsa Židom daná od Boha, a teda len oni majú mať právo žiadať rentu od vás?! Vy ste cudzincami v zemi Židov, ktorí sú Božími Deťmi viac ako vy, a predsa požadujete rentu z polí, lúk a lesov, ktoré sú majetkom Židov už od Abraháma! Spýtajte sa samých seba, či takéto niečo môže byť správne pred Bohom a všetkými spravodlivými ľuďmi!211,17

Preto vás celkom vážne do budúcnosti varujem pred takouto krikľavou nespravodlivosťou, inak úplne vážne zle pochodíte!211,18

Vráťte bez náhrady nezákonne nadobudnutý majetok a vlastníctvo naspäť Židom a považujte sa v zemi Židov za to, čím ste – teda za cudzincov; potom budete mať požehnaný podiel na všetkom tom, čo teraz podľa zasľúbenia bude Židom dané; inak ale budete mať podiel na prekliatí od tisícov a následkoch z toho plynúcich!211,19

Prejdite si túto vec aspoň raz v určitom svetle a uvidíte, že Židia nie sú vo vašich očiach ničím iným ako obyčajnými ťažnými zvieratami! 211,20

Vy síce Židom ponechávate politické právo vlastníctva a Žid si stále môže povedať: ,Zem patrí mne!‘, vy ste však so svojím lákavým tovarom urobili z pekných dcér a žien Židov márnivé cipušky a zo slepých Židov bláznov, ktorým sa ich ženy a dcéry odeté v gréckom štýle páčia viac ako v židovskom cudnom, jednoduchom oblečení! Tak vám upísali výnosy zo svojich polí, záhrad, lúk a lesov, keďže však chceli žať plody zo svojich polí aj pre vlastnú životnú potrebu, museli súhlasiť s drahým spätným prenájmom a ešte vám odovzdať desiatok z úrody! K tomu ich navyše, ako oficiálnych vlastníkov, nechávate znášať všetky dane a ďalšie bremená!211,21

Hovorím vám: Takáto nespravodlivosť volá do neba a žiada si trest zhora! Prijmite preto radšej pokarhanie odo Mňa, inak neujdete tomu najostrejšiemu biču zhora!“211,22

212 – Pánov ostrý a vtipný rozhovor s Grékom Filopoldom. Stoikova odpoveď. Aj Božia trpezlivosť má svoje hranice. Stoikova reč proti Božiemu poriadku.

Takáto reč Grékov zarazí a niektorí hovoria: „Toto inak hrozne hlúpi Židia veľmi fajnovo vymysleli – naordinovali nám sem tohto zázračného Ježiša, aby nás zneistil! My ale stojíme nohami pevne na zemi!“212,1

Mňa Samého však tvrdosť Grékov tentokrát napálila a takto som povedal tomu tvrdému rečníkovi, ktorý sa ostatných – medzi ktorými boli predsa len aj o čosi lepší Gréci – usiloval odradiť od dobrého skutku: „Počúvaj, ty neúprosný človek! Dávaj si pozor, ako pevne stojíš, a či sa zem pod tebou nekolíše! Takých už bolo veľa, čo hrdinsky vykrikovali: ,Nech sa Zem hoci aj rozpadne – roztrieštené zvyšky ma úplne neohrozene ponesú nekonečným priestorom!‘ Keď sa však zem nato len trochu zachvela, bol ten veľkohubý hrdina prvý, ktorý prekvapujúco svižne zobral nohy na plecia! Možno to ale neurobil až tak kvôli strachu, že skončí pochovaný pod ruinami vlastného domu, ale oveľa viac preto, aby si vonku zarezervoval kúsok zeme – ak by sa táto skutočne rozpadla – a začal na ňom svoju neohrozenú jazdu priestorom! 212,2

Hovorím ti, ty papuľnatý Grék, ktorý sa nazývaš Filopoldom, že mucha, ktorá si nezriedka dovolí podniknúť malý výlet po tvojom nose, stojí na špičke tvojho nosa pevnejšie ako ty na svojej zemi! Lebo keby aj tvoj nos zhavaroval, mucha má aj druhú oporu, ktorá ju dokáže udržať – a tou je vzduch! Kde je ale tvoja druhá opora, keď sa ti začne zosúvať zem pod nohami?!“212,3

Po týchto Mojich zámerných, tak trochu vtipne pichľavých slovách sa Filopold, ktorý bol odjakživa vtipkárom, trochu nahnevá a vraví: „Pozrime sa, to sú nám veci! Vtipný Žid?! To bude určite prvý, a pravdepodobne aj posledný v celom Izraeli! Priateľu! Keď Grék rozpráva o odvahe, potom je to tak, ako hovorí! Lebo Grék vie pohŕdať životom a vyhľadávať smrť – dejiny poznajú grécku hrdinskú odvahu, ale nepochopiteľná zbabelosť Židov im tiež nie je neznáma! Nechaj Zem, aby sa rozochvela, alebo vypusti všetkých drakov Zeme a uvidíš, či Filopold čo len v najmenšom zmení svoj postoj!“212,4

Hovorím Ja: „Zanechaj týchto prázdnych táranín a rob to, čo som vám všetkým prikázal, inak Ma vážne donútiš podrobiť tvoju odvahu tvrdej skúške! Lebo Boh si pred Židom v takých vážnych veciach nenechá zo seba robiť žarty, keďže aj veľká Božia trpezlivosť má v určitých veciach svoje konkrétne hranice!212,5

Ak to ale so svojimi stúpencami necháš zájsť až tak ďaleko, budeš sa môcť dôkladne presvedčiť, že rozhnevaný Boh sa už nedá len tak ľahko obmäkčiť, a veľkému hriešnikovi zaslúžený trest len tak zo dňa na deň neprepáči!“ 212,6

Hovorí Filopold: „Takže tu predsa len pôjde o pravú židovinu!? Židia mali istých prorokov a títo svoje ústa neotvárali inak ako v samých vyhrážkach, z ktorých niektoré sa v spravidla neurčenom čase aj naplnili – väčšinou však boli vyslovené úplne do vetra, pretože prirodzenosť Zeme bola našťastie stále silnejšia ako ústa židovského proroka! Gréci sú zväčša stoici a pravý stoik sa nebojí ničoho – a preto ani ja nie! Lebo aj ja som stoik pevný ako skala!“212,7

Potajme Mi hovorí mladý Matúš, apoštol, ktorý bol predtým colníkom v Sibarah: „Pane, tohto poznám, je to nadovšetko protivný a zlostný človek! Vždy, keď so svojím tovarom išiel do Kafarnaumu alebo Nazaretu, urobil na mojej colnici nevídanú scénu. Odvtedy som na neho trochu nahnevaný a mal by som aj chuť zobrať ho kúsok do parády.“212,8

Hovorím Ja: „Nechaj to plávať! Už mám pre neho pripravenú malú skúšku, ktorá sa čoskoro ukáže.“212,9

Matúš sa hneď stiahne, ale Filopold spoznal svojho colníka zo Sibarah a povedal mu: „Nože, no, ty lakomý panáčik od colnej závory, ako to, že aj ty si tu?! Čo bude robiť tvoja závora, keď pri nej teraz nemôžeš na všetky svetové strany jastriť svojimi vlčími očami?! A vôbec nie je treba, aby si proti mne huckal tohto zázračného liečiteľa – on bude určite aj sám vedieť, čo má robiť, ak budem pre neho pritvrdým orieškom. Ale úplne prirodzeným spôsobom by ste vy dvaja mali so mnou ťažkú robotu, pretože stoik nie je žiaden povrázok, žiaden motúz, s ktorým si môžete krútiť, ako sa vám zapáči!212,10

Pozrite sa, ako to zázračné vyliečenie dvoch stoviek chorých ohromilo takmer všetkých obyvateľov Kány – ale mňa prečo nie?! Pretože som pravý stoik, pre ktorého celé stvorenie nemá ani takú cenu ako frčka do nosa, a moje ja s celým úbohým životom ešte menej! Ako ma teda chcete potrestať? Hádam smrťou? Hovorím vám: Ja si ju želám, spolu s večným zničením, lebo za tento hanebný život nedlžím vďaku žiadnemu bohovi! Alebo je snáď človek povinný niekomu ďakovať za ten najnenávidenejší dar?! Myslím si, že povolať nejakého človeka do živého bytia by pre všemocného boha nemalo byť nič ťažké! Kto by v tom mohol bohu zabrániť?! Človeka, ktorý má byť ešte len stvorený, sa iste nikto nebude pýtať, či chce byť stvorený, aby sa ako jediný oprávnený mohol vyjadriť, či áno alebo nie; a už stvorenému záleží na následnom stvorení ďalšieho človeka práve tak málo ako ešte nestvorenému! Stvorenie nie je teda pre boha nič zvláštne, ale pre stvoreného určite áno, keďže musí niečím byť, hoci k svojmu bytiu sa nikdy nemohol vyjadriť. Čo teda môže byť úbohejšie ako musieť byť bez toho, že by som to niekedy bol chcel?!212,11

Dajte mi najesť a napiť bez toho, aby som musel pracovať a namáhať sa, tak budem prinajmenšom po dobu môjho pozemského trvania s niečím spokojný; ale musieť pre udržanie tohto bytia ešte aj nezmyselne tvrdo pracovať, a teda trpieť ako štvaný vlk, a byť za to ešte aj povinný vďakou nejakému bohovi, a k tomu dodržiavať určité zákony, ktoré sú výhodné len pre stvoriteľa, za to pekne ďakujem všetkým židovským a gréckym bohom a polobohom!“ 212,12

Hovorí Matúš: „Viac takýchto ľudí na Zemi a Satan má školu, do ktorej sa sám môže ísť na sto rokov učiť! Pane, čo s ním urobiť? Ak je naozaj taký, ako hovorí, potom s ním prirodzeným spôsobom nič nezmôžu ani všetci anjeli!“212,13

213 – Zem ako jediná škola pre Deti Božie. O reinkarnácii (prevtelení). Slnečný svet Prokyón. O Pánovom vtelení. Zázrak anjelského posla. Murahel (Filopold) a Archiel (archanjel). Zmluva zo slnečného sveta.

Hovorím Ja: „Môžeš to nechať tak, lebo sa už čoskoro sám presvedčíš, či sa s týmto dá niečo urobiť alebo nie!“ Obrátim sa na stoika Filopolda: „Myslíš si teda, že si s Bohom, svojím Stvoriteľom, neuzavrel vopred žiadnu zmluvu a nepristúpil si na všetky podmienky – ktoré ti boli často opakované – a ktoré sú pre život na tejto planéte nadovšetko nutné? Hľa, blázon, toto je už dvadsiate svetové teleso, na ktorom telesne žiješ! Tvoj celkový telesný vek vyjadrený v rokoch tejto Zeme je také veľké číslo, že zďaleka prekračuje počet zŕn najjemnejšieho piesku vo všetkých moriach Zeme! Ale aký, pre človeka putujúceho v tele nepredstaviteľný, takmer nekonečný čas si existoval ako čistý duch v najplnšom bytí a najjasnejšom sebauvedomení v nekonečnom priestore, slobodne žijúc s nespočetnými inými duchmi, naplno si užívajúc ten najslobodnejší život vo všetkej sile! 213,1

Keď si ale v tele na posledne obývanom slnečnom svete (ktorému mudrci tejto Zeme dali meno Prokyón [61], ktorý však na svojej šírej zemi bol svojimi obyvateľmi pomenovaný Akka, a to v jednom a tom istom akcente, keďže obyvatelia tohto sveta používajú len jeden jazyk) predostrel to najživšie želanie – keď si sa od anjela dozvedel, že veľký, všemohúci, večný Duch, ako jediný Stvoriteľ a Udržiavateľ Nekonečnosti a všetkého v ňom existujúceho, na jednej z najbezvýznamnejších planét, ktoré v nezmerných počtoch obiehajú, vezme na seba telo a plnú ľudskú podobu – byť poslaný na rovnakú planétu, ak by to bolo možné, aby si tam mohol vidieť a počuť toho, ktorý ťa stvoril; prišiel za tebou tento istý anjel – ktorého teraz vidíš po Mojej pravici ako siedmeho človeka, ktorý je však tým najslobodnejším duchom – a predostrel ti podrobné a presné, ťažké podmienky, ktoré budeš musieť zniesť, ak by si sa chcel stať obyvateľom planéty, na ktorej teraz stojíš, a súčasne tým získať Detstvo Božie!213,2

Ty si prijal všetky podmienky, vrátane tej, že ako obyvateľ tejto vyvolenej planéty budeš úplne zbavený všetkých spomienok na svoj predchádzajúci život na iných svetových telesách až dovtedy, kým ťa ten istý anjel trikrát nezavolá menom, ktoré si používal na Akke. 213,3

Keď sa ale veci majú takto – čo bolo síce doteraz pre teba nepochopiteľné – ako nespravodlivo len rozprávaš, keď tvrdíš, že v súvislosti s tvojím bytím na Zemi neexistuje medzi tebou a Stvoriteľom nijaká zmluva?!“ 213,4

Hovorí Filopold: „Čo je toto za šialený výplod?! Ja som už akože mal žiť a bývať na nejakom inom, krajšom a zjavne lepšom svete, ako človek v tele?! Nie, to je predsa len trochu prisilné! Počúvaj, ty siedmy sprava, ktorého Nazaretský nazval anjelom, ako sa vlastne voláš, a ako sa volám ja?“ 213,5

Hovorí anjel: „Len chvíľku počkaj, vo všetkej rýchlosti ti z tvojho predchádzajúceho sveta donesiem dôkaz a dám ti ho k nahliadnutiu a porozumeniu!“213,6

S týmito slovami anjel zmizne, za niekoľko okamihov sa však vráti a podá Filopoldovi zvitok, na ktorom sú meno anjela a jeho meno zreteľne zaznamenané starým hebrejským písmom, a druhý zvitok, na ktorom sú zapísané všetky podmienky, ku ktorým sa anjelovi pred príchodom zaviazal. 213,7

Ako ich anjel Filopoldovi podáva, povie: „Tu prečítaj a pochop, ty starý Murahel, Murahel, Murahel! Lebo ja, ktorý sa nazývam Archiel, som ti ich doniesol z rovnakého oltára, pri ktorom si mi dal svoj veľký sľub! Nepýtaj sa ale, ako sa také niečo dalo urobiť za pár okamihov, lebo u Boha sú možné tie najzázračnejšie veci! Najprv si všetko prečítaj a potom hovor!“ 213,8

214 – Filopoldove duchovné videnie. Rodinná scéna na slnečnom svete Akka. Hymna obráteného Filopolda k láske Božej. Dôvod zahalenia spomienok na náš predchádzajúci život. Rozdiel v duchovnom bytí na Zemi, v porovnaní s inými svetmi.

Filopold si zvitky veľmi pozorne prečíta, a keďže sa tým otvorí jeho duchovný zrak, po značnej chvíli najhlbšieho úžasu povie: „Áno, je to tak; teraz dokážem naspäť nahliadnuť do všetkých nekonečných hĺbok môjho života; vidieť všetky svety, na ktorých som už žil, všetky mestá a miesta na svetoch, na ktorých som žil od narodenia až do svojho skonu; vidím, čím som bol, a čo som na tom alebo onom svete vykonal, všade vidím tiež potomkov mojich príbuzných, a hľa, na Akke (Prokyón) vidím dokonca mojich rodičov, mojich mnohých bratov a drahé sestry! Áno, dokonca ich počujem, ako si o mňa robia starosti a medzi sebou si hovoria: ,Čo je s Murahelom? Našiel už jeho duch v nekonečnom priestore veľkého Ducha v ľudskej podobe? On si na nás nespomenie, pretože Archiel, vyslanec veľkého Ducha, mu zahalil jeho spomienky, až dokým trikrát nezavolá jeho pravé meno!‘214,1

Hľa! Takto ich teraz počujem rozprávať a súčasne ich aj vidím v ich telách! Teraz idú do svätyne, aby nahliadli do dokumentov s tými tvrdými životnými podmienkami, ale nenájdu ich. Veľkňaz svätyne im však povie, že Archiel tie dokumenty vyzdvihol kvôli Murahelovi len pred niekoľkými okamihmi; za krátky čas budú ale opäť vrátené naspäť. A teraz čakajú vo svätyni a dávajú za mňa obetu!214,2

Ó, láska, láska, ty božská sila! Ako nekonečne ďaleko dosiahnu tvoje ruky! Všade tá istá láska! Ó Bože, aký si len veľký a svätý, a aký je len slobodný život plný skrytých tajomstiev! Ktorý človek na celej Zemi dokáže preniknúť do hlbín, do ktorých teraz nahliadam?! Ako bezvýznamne kráča biedny človek po tejto najúbohejšej Zemi, nezriedka bojujúc na život a na smrť o piaď zeme, zatiaľ čo v sebe nosí to, čo miliardy Zemí nikdy nedokážu obsiahnuť!“214,3

Po týchto slovách Filopold stíchne, podíde k anjelovi a vráti mu naspäť oba zvitky so slovami: „Vráť ich späť tam, kde na ne čakajú!“ 214,4

Anjel mu však povie: „Pozri sa, zobral som so sebou aj písadlo – to isté, ktorým si vlastnoručne vo svätyni na Akke podpísal tie dokumenty. Podpíš sa dvakrát na každý dokument – to jest svojím menom na Akke a menom, ktoré máš tu, a písadlo si nechaj na pamiatku!“214,5

Filopold tak učiní, a anjel potom zoberie dokumenty a zmizne. 214,6

Po niekoľkých okamihoch, ktoré potrebuje na rozhovor s veľkňazom na Akke, je opäť medzi nami a pýta sa Filopolda, ako teraz zmýšľa.214,7

Hovorí Filopold: „Keď som ti vrátil naspäť tie dva zvitky, vízia zmizla, a zo spomienky na ňu mi zostalo len sotva niečo viac ako zo sna, o ktorom človek v bdelom stave vie, že sa mu snívalo, ale o čom bol, na to si nedokáže spomenúť, nech si akokoľvek láme hlavu! Tiež vidím, že vo svojej ľavej ruke držím nejaký veľmi zvláštny písací nástroj, ale ako som k nemu prišiel, veľmi netuším. Preto by som chcel vedieť, prečo si človek pri niektorých takýchto javoch z oblasti vnútorného života pamätá buď veľmi málo alebo väčšinou aj vôbec nič. Prečo je to tak?“214,8

Hovorí anjel: „Pretože tu ide o to, stať sa úplne novým tvorom, a to z Boha a v Bohu. Keď sa raz staneš úplne novým tvorom z Boha a dosiahneš Detstvo Božie, všetko ti bude prinavrátené!214,9

Na všetkých ostatných nespočetných svetoch si po vonkajšej i vnútornej stránke sformovaný tak, ako musíš byť; tu však Boh prenecháva vonkajšie formovanie duši, ktorá si svoje telo sama buduje podľa poriadku, v ktorom bola stvorená; ale hlavne musí každý duch, ktorý je do duše vložený, najprv dušu sformovať dodržiavaním zákonov daných mu zvonka. Keď tým duša dosiahla správny stupeň zrelosti a sformovania, duch potom prejde do celej duše, a celý človek je tým skompletizovaný – je z neho nový tvor, v princípe stále z Boha, keďže duch v človeku nie je vlastne nič iné ako Boh v tej najmenšej mierke, keďže je plne zo Srdca Božieho. Človek sa tým však nestane Božím pričinením, ale svojím celkom vlastným, a preto je aj plnoprávnym Dieťaťom Božím! A ešte raz ti vo všetkej stručnosti hovorím: 214,10

Na všetkých ostatných svetových telesách sa ľudia nemusia formovať sami, ale sú formovaní Bohom alebo Jeho Deťmi, čo je zajedno. Tu sa však musia ľudia formovať úplne sami podľa poriadku, ktorý im bol zjavený, inak by sa nemohli stať Deťmi Božími! A tak je dokonalý človek na tejto Zemi, ako Dieťa Božie, vo všetkom podobný Bohu, avšak nedokonalý človek je naproti tomu hlboko pod úrovňou zvierat!“214,11

215 – Archielova reč o vtelení Pána. Filopoldova plachosť a jeho povolanie k Pánovi. O pravom nasledovaní.

Filopold sa opäť opýta anjela: „Ale kto nám ukáže ten najtajuplnejší poriadok?“215,1

Hovorí anjel: „Práve Ten, ktorý ťa predtým odkázal na mňa! Za Ním choď a On ti povie to, čo ti už aj povedal; lebo žiť tak, ako to On učí, je práve ten božský životný poriadok, cez ktorý sa jedine dá dosiahnuť Detstvo Božie! 215,2

On je tiež Ten, kvôli ktorému ste ty a ešte mnohí iní, duchovne opustili Akku, a kvôli Pánovi ste sa narodili v tele na tejto Zemi.215,3

Ale plné vtelenie Pána – a to na všetkých svetových telesách, ktoré sú obývané rozumnými bytosťami v ľudskej podobe – bolo nami ohlásené po celom stvorení, avšak len na veľmi málo svetoch bolo nemnohým duchom dovolené vstúpiť do tela tejto Zeme. Lebo Pán pozná povahu všetkých svetov v nekonečnom priestore, a teda aj povahu a schopnosti obyvateľov a ich duchov, ktorými je ten ktorý svet osídlený, a preto najlepšie vie, či je duch pre toto pozemské telo uspôsobený alebo nie.215,4

Kde bolo niečo súce, to bolo prenesené sem; no počet sem prenesených nijako významne nepresahuje desať tisíc.215,5

Ale spomedzi nich si ty jeden zo šťastlivcov, lebo ak chceš, môžeš byť Pánom prijatý za učeníka, práve tak ako všetci tí, ktorí s ním sem prišli.“ 215,6

Nato Filopold hovorí: „Môj Archiel! Keď si mi už preukázal toľko zázračne dobrého, urob pre mňa ešte to, že ma zavedieš k Pánovi; lebo teraz, keď som ho spoznal, ma opustila všetka odvaha za Ním opäť ísť! Keby to teraz bolo na mne, najradšej by som odtiaľto čo najrýchlejšie zutekal preč a niekde sa ukryl tak, že by ma nenašiel žiaden človek! Ale keďže som už tu, a všetci ma až príliš dobre poznajú, nemôžem nič také urobiť, lebo by sa na mne iste smialo celé údolie. Preto buď taký dobrý, odprevaď ma k Pánovi a buď mi pri ňom predrečníkom!“215,7

Hovorí anjel: „Také niečo nie je nutné, pretože Pán vie, čo je nám obom treba a určite ti hlavu neodtrhne!“215,8

Po týchto anjelových slovách Filopold konečne pozbiera odvahu, veľmi opatrnými krokmi kráča ku Mne a už zo vzdialenosti tridsiatich krokov hovorí: „Pane, dovolíš mi priblížiť sa k Tebe? Ak nie, obrátim sa naspäť!“ 215,9

Ja však poviem: „Kto chce prísť, nech príde; lebo otáľaním sa ešte žiaden človek ďalej nedostal!“215,10

Keď to Filopold začuje, zrýchli svoje kroky a za chvíľu je aj pri Mne, čím aj rýchlo dosiahol to, s dosiahnutím čoho mnohí váhajú, a preto to často aj vôbec nedosiahnu, keďže sa napriek všetkému vyvolávaniu nechcú pohnúť z miesta, na ktorom stoja.215,11

Lebo pokiaľ niekto pri všetkej svojej snahe nenasmeruje svoje kroky v priamej línii ku Mne, je všetko jeho konanie, chodenie a postávanie pre jeho život márne. A ak by aj získal celý svet, ale nie Mňa, potom je mu celý svet k ničomu, lebo je mŕtvy! Ak však teraz, v čase odhalenia evanjelia niekoho zavolám a poviem mu: „Poď!“ – a on nepríde, jeho údelom bude smrť ducha! A kvôli tomu je tento Filopold dobrým príkladom, ktorým by sa mal každý riadiť! Ktokoľvek je povolaný, keď sa na Mňa pýta, nech príde, a nech neváha! Lebo ďalej už nepobudnem v Káne (obrazne: plný milosti v tomto svete), ale pôjdem ďalej, a odvrátim oči a uši od všetkých, ktorí pri Mojom „Poď!“ váhajú.215,12

216 – Filopoldova pokorná a dobrá reč. Pánova milostivá odpoveď. Dva druhy ľudí na Zemi – zhora a zdola. Dôvod vtelenia Pána na Zemi. Poslední budú prvými. O súčasnom novom zjavení.

Keď Filopold podišiel ku Mne, povedal: „Pane, nekonečne hrubo som sa proti Tebe prehrešil; tomu však nie je na vine nič iné ako moja veľká slepota! Preto, že si ma teraz Ty, ó Pane, učinil vskutku zázračným spôsobom vidiacim, a ja teraz poznávam, kto si, jedine preto Ťa, pre Tvoju večnú lásku a múdrosť, prosím, aby si mne, úbohému slepému hriešnikovi, odpustil všetky moje chyby, ktorých som sa voči Tebe, a predtým voči mojim blížnym dopustil spôsobom, ktorý si mi už skôr presne popísal. Keby som mal Tvoje sväté Slovo napísané – pri všetkých nebesách, ani jedna čiarka by nezostala nenaplnená! Myslím si však, že som si Tvoju žiadosť dobre zapamätal, a budem sa jej držať do slova a do písmena! Ty si za nás všetkých vyplatil u Kisjonu dlžoby, bezplatne si tým najpodivuhodnejším spôsobom vyliečil všetkých našich chorých – to všetko si učinil bez prechádzajúcej príslušnej prosby, a preto teraz verím, že od Seba neodoženieš prosiaceho hriešnika!“216,1

Hovorím Ja: „Hovorím ti: Si prijatý! Lebo kto príde, bude prijatý. Najskôr ale choď a daj si veci do poriadku tak, ako som to žiadal; potom poď a nasleduj Ma; lebo ty sa nemáš pútať k tomuto svetu, keďže nie si z tohto sveta, teda zdola, ale z iného sveta, teda zhora!216,2

Lebo zo všetkých tých, ktorých počítaš okolo Mňa, sú niektorí práve z tvojho sveta, iní ale z iného svetlého sveta, a len nemnohí z tohto sveta – tí nemnohí však veľa neznamenajú, pretože na svete im stále záleží viac ako na Mne. Preto aj zmôžu len málo alebo nič.216,3

Ja som si však práve preto zvolil túto Zem, lebo jej deti sú tými najposlednejšími a najmenšími v celej nekonečnosti – preto som si obliekol šat tej najhlbšej nízkosti, aby som všetkým tvorom v celom Mojom nekonečnom stvorení umožnil priblížiť sa ku Mne. Od tých najnižších obyvateľov planét až po najvyšších obyvateľov centrálneho praslnka, všetci sa Mi majú približovať jednou a tou istou cestou.216,4

Preto sa nečuduj tomu, že Ma stretávaš práve na tejto najnedokonalejšej a poslednej planéte celého stvorenia! Ja sám to tak chcem, a kto Mi môže predpisovať, že by som to mal robiť nejako inak?!“216,5

Hovorí Filopold: „Pane, kto by Ti chcel alebo mohol udeľovať rady, ak verí, vie a uvedomuje si, že Ty si Pánom od večnosti?! Teraz už ale idem, aby som hneď naplnil Tvoju najsvätejšiu vôľu.“216,6

Po týchto slovách sa Filopold spolu s celou miestnou radou ponáhľa preč, a hoci sa s nimi poberie aj viacero Židov, aby videli, čo presne Gréci vymyslia; Ja zatiaľ uzdravených poučím, ako sa majú v budúcnosti správať, aby opäť neupadli do starých neduhov.216,7

Všetci s vďakou prijmú toto poučenie a zo srdca Mi veľmi zapálene ďakujú za to nesmierne dobrodenie, ktoré som im preukázal.216,8

Ja im však všetkým do jedného prikážem, aby o tom všetkom, čo tu videli a počuli, nehovorili nikomu cudziemu a neprezradili Ma tak pred vhodným časom, inak sa tým, ktorí tento príkaz nedodržia, zle povodí! No oni Mi všetci prisľúbia, že mimo tohto mesta sa o tom nik nedozvie! 216,9

Nato ich prepustím a aj učeníkom poviem, aby sa okrem Kisu o tomto čine nikde nezmieňovali; a na Matúšovu otázku, či má túto udalosť zaznamenať, som odpovedal: „Nie! Lebo vy, ako Moji najbližší svedkovia, to znesiete a ste schopní tomu aj porozumieť, ale ak by v mnohých knihách bolo popísané všetko to, čo pred vami robím a hovorím, také knihy by svet nielenže nepochopil, ale by ho nadovšetko rozzúrili a mali by vás za horších od všetkých zdochlín Zeme! Preto, Matúš, nemáš zapisovať nič okrem toho, čo Ťa jasne vyzvem, aby si zaznamenal!“ (porovnaj Ján 21,25) 216,10

Tentoraz sa ozve aj Ján: „Ale Pane, Ty moja najčistejšia láska! Všetko by bolo v poriadku; ale ak sa raz svet časom dostane k veľmi kusým pôvodným dokumentom o Tvojom bytí a pôsobení na tomto svete, bude mať nakoniec veľké pochybnosti o Tebe, Tvojom bytí a pôsobení, a na takéto fragmenty bude nahliadať len ako na dielo, ktoré slúži sebeckým záujmom kňazov!“ 216,11

Hovorím Ja: „To je ale presne to, čo pre samotný svet, ktorý je domovom Satana, aj chcem; pretože ak prasaťu hodíte kukuricu alebo tie najušľachtilejšie perly, naloží s perlami práve tak, ako to robí s kukuricou.216,12

Je preto lepšie, ak bude táto záležitosť svetu predložená v hrubom obale, ktorý môže zvonku obhrýzať; v jeho vnútri však zostane nepoškodené životné jadro.216,13

Avšak, keď to raz bude potrebné, iste nanovo prebudím ľudí a odhalím im všetko, čo sa tu udialo, a čo môže svet očakávať za svoju nepolepšiteľnú zlobu.216,14

Ale ako k tomu všetkému dôjde, to ti potom, Môj brat Ján, keď budem zase prebývať v Mojich nebesách, ešte na tomto svete zjavím v obrazoch pre všetok svet zahalených!216,15

No teraz sa už na miesto vracajú vedúci komunít gréckej aj židovskej strany; pozrieme sa teda, ako sa vysporiadali s Mojou požiadavkou!“ 216,16

217 – Varovanie pred Satanovými pascami. Zlý duch môže pôsobiť len na zmysly, nie na vôľu duše.

Filopold príde spolu s viacerými Grékmi ku Mne a hovorí: „Pane, tak, ako to bolo v takom krátkom čase možné, sme Tvojej žiadosti čo najochotnejšie vyhoveli; čo však ešte treba v malých jednotlivostiach dorobiť, nebude ponechané nedokončené. S mojím domom a mojou rodinou som v poriadku do takej miery, že Ťa teraz môžem bez prekážok sprevádzať jeden, dva alebo aj tri roky, ak len z času na čas dám svojej rodine vedieť, kde sa zdržiavam a čo Ty robíš. Lebo hľa, celý môj dom teraz tiež verí a dúfa v Tvoje meno. Ak si s tým, ó Pane, spokojný, tak mi to prosím milostivo povedz; ak si však želáš ešte niečo iné, oboznám nás s tým, prosím!“217,1

Hovorím Ja: „Zatiaľ ste urobili všetko, čo je správne pred Bohom a pred všetkými spravodlivo cítiacimi a zmýšľajúcimi ľuďmi; dajte si však pozor, aby vás Satan pomocou všelijakých nástrah nezmiatol a neupadli ste do všemožných sporov a hádok – tento ľahko možný budúci stav by bol oveľa horší, ako bol ten súčasný, od ktorého som vás teraz oslobodil! 217,2

Lebo zlý duch nikdy neodpočíva, či už cez deň alebo v noci; pobehuje okolo ako hladný lev a vo svojom veľkom hlade skočí na všetko, čo mu len v najmenšom vyjde naproti.217,3

Ak by bol viditeľný, zopár statočných by sa odvážilo s ním bojovať, ale ešte o to viac, ako pri jeho neviditeľnosti, by ich v boji s ním podľahlo, pretože on svoj vzhľad dokáže pozdvihnúť ku kráse anjela svetla a zase sa zahaliť do tej najpríšernejšej podoby draka chrliaceho oheň. Kto by sa však na neho odvážil zaútočiť v takej podobe?! Či už svojou krásou alebo cez svoju hrôzostrašnú podobu, pri ktorej všetko ustrnie – tak či onak by zvíťazil nad tisíckami tisícov; keďže sa však nikomu nemôže a nesmie ukázať, a každý človek môže poľahky rozpoznať jeho zlé našepkávanie – tieto dušu vždy nabádajú k tvrdosti srdca, necudnosti, cudzoložstvu, sebeckosti, panovačnosti, krivoprísažníctvu, lakomosti, nemilosrdnosti, ľahostajnosti ku všetkému pravdivému a božskému, k bezcitnosti voči chudobným a trpiacim, ak vychutnávaniu pôžitkov sveta – môže takémuto zlému úsiliu Satana vždy otvorene čeliť, lebo Satan dokáže pôsobiť len na zmysly duše, nikdy však na jej vôľu.217,4

Teraz som vám teda dal poznávacie znamenia, z ktorých – pokiaľ sa vkradnú do vašich duší – môžete ľahko rozpoznať, aký duch sa nachádza vo vašej blízkosti a čo s vami zamýšľa.217,5

Keď na sebe niečo také postrehnete, spomeňte si na toto Moje učenie a slová; obráťte svoje duše nahor a urobte presný opak toho, na čo začínate mať chuť, a tak sa stanete pánom nad zlým duchom! A keď nad ním zvíťazíte vo všetkých spomenutých častiach, potom vás už ďalej nechá na pokoji, a už s ním viac nebudete musieť bojovať. Ak sa ním však necháte nachytať v jednej alebo viacerých veciach alebo čo len v nejakom ľahšom zmysle trochu povolíte, do konca svojho pozemského života sa ho už tak ľahko úplne nezbavíte.217,6

Preto by ste mali dávať dobrý pozor na všetky časti, na ktoré som vás teraz upozornil! Lebo keď sa Zlý do nejakej duše už raz dostal – čo pre neho nie je žiadna veľká námaha – a táto sa mu v jednej alebo viacerých veciach vo svojej vôli podvolila, potom už úplná náprava týchto škôd na duši vyžaduje ťažký boj.217,7

Ale kto má pri tom vážnu vôľu a sám urobí toľko, koľko môže, a svoje slabosti v duchu prenechá Mne, tomu bude aj dosiahnutie úplného víťazstva nad Satanom ľahké, ale – a to si dobre zapamätajte – len pri vzývaní Môjho mena v živej viere.217,8

Teraz viete všetko, čo vám je treba vedieť; poznáte správneho, jediného pravého, živého Boha a poznáte teraz Jeho Vôľu.217,9

Hovorím vám: Otec na nebesiach sa o vás dobre postaral vo všetkom, čo je vám treba; teraz je na vás, ako svedomito to chcete použiť k vášmu skutočnému a večnému životnému úžitku.217,10

Z vášho vlastného konania vzíde všetko pôsobenie, a vaše slová a konanie budú vašimi sudcami!217,11

Ty, Filopold, však počkaj ešte tri dni tu a snaž sa dať všetko do poriadku; potom choď na Kis, kde sa so Mnou stretneš.“217,12

Filopold prisľúbil, že tak učiní; Ja som potom požehnal to miesto a pobrali sme sa naspäť na Kis.217,13

218 – Udalosti v dome Kisjonu počas neprítomnosti Pána. Farizeji prosia o vyliečenie svojich chorých. Veľký zázrak uzdravenia.

Keď sme sa vrátili domov, vyjde nám naproti viacero sluhov a opíšu nám, že čoskoro po našom odchode do údolia prišlo veľké množstvo cudzincov a veľmi intenzívne sa na Mňa vypytovali – čo som tu robil, a kam som teraz odišiel. Ale oni, sluhovia, ktorí v cudzincoch spoznali prezlečených farizejov, im povedali, že som už z tejto oblasti dávno odišiel, podľa ich názoru možno do Damašku alebo možno aj k pohanom do Perzie; pretože počas Môjho pobytu na tomto mieste som sa mal viackrát vyjadriť: „Spása bude Židom vzatá a daná pohanom!“218,1

To malo týchto vyzvedačov viditeľne nahnevať a jeden z nich mal nato povedať: „Z mladých stromov môžu chlapci striasať ovocie, nie však zo starého stromu, na ktorý je nutné sa najprv veľmi opatrne vyšplhať, ak sa chce človek dostať ku konárom obťažkaným ovocím! Tento kaukliar uškodí starému židovstvu len zúfalo málo!“218,2

Tomu sa sluhovia mali zasmiať a povedať: „No, dajte pozor, aby ten strom – kvôli tomu, aký je prehnitý – nevyvrátil vietor! Nám sa vidí, že váš strom to má už dávno za sebou a po nejakom ovocí – pokiaľ na vyschnuté konáre nenavešiate sušené figy a takúto lumpáreň nevyhlásite za zázrak – už dávno niet ani stopy!“218,3

Takéto výroky zjavných farizejov rozhorčili a mali sa začať služobníctvu vyhrážať.218,4

Sluhovia však povedali: „Po prvé, sme Gréci a máme náboženstvo nášho cisára, preto sa môžeme vašej sprostosti, ktorú nazývate Božskou náukou, vysmievať, ako sa nám páči, a vy nám nemôžete ublížiť, pokiaľ to nerobíme vo vašich chrámoch a školách. A po druhé je nás veľa, ktorí slúžime v dome veľkého a mocného Kisjonu; a ak z toho miesta ihneď neodídete, začneme vám ukazovať cestu palicami!“ Vtedy si od zlosti zahryzli do pier a odišli cestou hore popri mori, a síce po ceste, ktorá po súši vedie odtiaľto do Jeruzalema.218,5

Teraz sa ale pýtame Teba, Pán Ježiš, či sme jednali správne!?“ 218,6

Hovorím Ja: „Správne, až na jednu vec – nebolo správne, že ste im vedome povedali nepravdu! Bolo by bývalo lepšie, keby ste im povedali pravdu. V takom prípade by nás očakávali a my by sme v nich vyvolali zmeny, lebo to boli zväčša chorí, medzi nimi aj viacerí farizeji, ale predsa len o čosi lepšieho druhu. Teraz táboria na kopci, ktorý sa dvíha na vyššom konci zálivu; preto sa za nimi ponáhľajte s oslami a mulmi, a doveďte ich všetkých sem. Povedzte im: ,Prišiel Pán a čaká na vás!‘ Chorých vysaďte na osly a muly, a zdraví nech idú pešo!“218,7

Na túto Moju žiadosť, aj keď už bolo dosť neskoro, sa sluhovia vydajú na cestu a po hodine privedú všetkých, ktorých predtým vo svojej slepej horlivosti vyhnali.218,8

Ku Mne hneď s patričným rešpektom pristúpi päť farizejov a sťažujú sa na to, že s nimi služobníctvo zaobchádzalo veľmi hrubo; že ich urážali a klamali im.218,9

Ja ich však upokojím a poviem im, že sluhovia to neurobili zo zlej vôle. „Urobili to len zo slepej lásky ku Mne, pretože verili, že vo vás spoznali Mojich nepriateľov. Práve preto som im aj po Mojom príchode nakázal, aby po vás hneď išli a priviedli vás sem tak pohodlne, ako to len bolo možné, a museli vám tak vynahradiť všetko, čoho sa voči vám predtým dopustili; a Ja som toho názoru, že vec je tým vyrovnaná.“218,10

Hovoria farizeji: „Áno, všetko je teraz v najlepšom poriadku. Teraz ale k niečom inému!218,11

My sme sem prišli až z Betlehemu, kde sme sa o tvojom mimoriadnom liečiteľskom umení dopočuli zázračné veci. Preto sme sem aj zobrali svojich chorých – tí, ktorí mali ešte dosť síl, aby dokázali použiť svoje nohy, museli, pravdaže, ísť pešo; slabých sme ale priviezli na ťažných zvieratách. Prosíme ťa preto, aby si sa zmiloval nad trpiacimi a vyliečil ich z ich chorôb!“218,12

Hovorím Ja: „Kde sú tí, ktorých ste sem z Betlehemu doviezli na ťažných zvieratách? O tých Mi služobníctvo nevedelo nič povedať.“218,13

Povedia piati farizeji: „Zatiaľ sme ich ponechali v hostinci v zálive, keďže sme nemohli vedieť, či ťa nájdeme. Lebo už len to, že sa tu v tomto čase zvyčajne zdržiavaš, bolo veľmi ťažké zistiť, a bolo neisté, či ťa stretneme; a tak sme sa odhodlali vyskúšať, či si tu, a ak by si tu aj nebol, možno by sa nám podarilo dozvedieť, kde by si sa mohol nachádzať alebo kedy by si sa mohol vrátiť. Kvôli tejto neistote sme našich veľmi zoslabnutých chorých zverili spomenutému hostincu, aby tam mali nejakú starostlivosť, zatiaľ čo my sme sa snažili k tebe nejako dostať, aby sme ťa poprosili, či by si sa zľutoval nad ťažko trpiacimi! Preto sme si aj zriadili tábor na hore nad hostincom, aby sme boli čo najbližšie k našim chorým, ktorí majú v hostinci postarané len o to najnutnejšie. 218,14

Nuž, Pán a Majster, povedali sme ti už všetko, a viac ti už nič povedať nevieme. Ak to tak chceš, zmiluj sa nad úbohými a trpiacimi!“ 218,15

Hovorím Ja: „Takže je to takto: Keď nevidíte zázraky a znamenia, je vaša viera slabá; avšak bez sily viery sa dá pre uzdravenie ľudí urobiť len málo! Ale ak uveríte, uvidíte slávu Božej moci v človeku!“218,16

Všetci povedia: „Áno, áno, Pane. My všetci veríme. Kto dokáže, tak ako ty, privolať mŕtvu dcéru predstaveného Jairusa naspäť do života, ten dokáže vyliečiť aj všetky ostatné choroby, ktoré ešte zďaleka nie sú smrťou! Lebo o tomto skutku sme sa dopočuli až v Betleheme, meste Dávidovom!“ 218,17

Poviem so zdvihnutými rukami: „Nuž, tak nech sa vám stane podľa vašej viery!“218,18

Všetci chorí, ktorí na nádvorí čakali na vyliečenie a zrazu boli zdraví ako repy, sa začali radovať, vykrikovať od radosti a nahlas hovoriť: „Videli sme do našich tiel vstupovať svetlo – a uzdravili sme sa; a teraz sa cítime tak dobre, akoby nám nikdy nič nechýbalo! Sláva tomu, kto nás takto náhle vyliečil!“218,19

Farizeji od údivu takmer zo seba nevedia dostať slova. Po krátkej chvíli však začujú aj hlasný krik a prejavy radosti po Kise; a oni, farizeji, a s nimi od jadra vyliečení chorí sa ponáhľajú, aby sa prizreli, čo je to za hluk. Čoskoro však uvidia svojich chorých z hostinca, ktorí všetci skáču ako jelene a bez ustania prevolávajú na „Slávu človeku“, ktorý ich tak zázračne uzdravil.218,20

Keď tí uzdravení narazia na piatich farizejov, títo sa vyliečených pýtajú, kedy a ako sa uzdravili. Všetci vyliečení, počtom asi tridsať, však jednohlasne tvrdia, že to bolo v tom a tom čase, a že do svojich tiel videli vstúpiť svetlo.218,21

Vtedy si tí piati uvedomia, že to bol presne ten čas, keď som povedal: „Nech sa vám stane podľa vašej viery!“, a že tí v hostinci boli vyliečení svetlom.218,22

Všetci sú ohromení, a vyliečení volajú: „Zaveďte nás k tomu záchrancovi, aby sme mu mohli osobne vzdať vďaku a odmeniť sa mu!“218,23

Nato ich farizeji zavedú ku Mne; oni predo Mnou padnú na kolená a vzdávajú slávu Bohu za to, že človeku prepožičal takúto silu!218,24

Ja ich ale vyzvem, aby sa zdvihli zo zeme a súčasne – ako im ukazujem jedáleň pre nich rezervovanú – im pohrozím, aby o tom všetkom nikde nehovorili, či už v Jeruzaleme alebo v meste Dávidovom.218,25

A oni Mi všetci jednohlasne prisľúbia, že na to budú dbať tak, ako to len bude možné – akurát v ich meste, keď sa doň vrátia ako úplne zdraví, im to pôjde zle; napriek tomu však urobia, čo sa len bude dať, aby Ma neprezradili.218,26

Ja schválim takéto ich predsavzatie a Sám ich všetkých zavediem do jedálne, kde na nich čakajú všemožné druhy občerstvenia a posilnenia. Požehnám pre nich jedlá a nápoje a vyzvem ich, aby jedli a pili podľa potreby, a uistím ich, že im to neuškodí. A oni začnú jesť a piť; ja sa však poberiem do inej miestnosti, kde už poctivý Baram z Jesairy pripravil pre Mňa a Mojich viac ako hojnú večeru, ktorej sa po Mojom boku s najväčšou radosťou zúčastnil aj Kisjona so svojou rodinou.218,27

219 – Nutnosť prekvasenia emócií. Podobenstvo o vykŕmenom volovi. Požehnanie nešťastia.

Po večeri Ahab povedal: „Pane, že mám, čo sa týka Teba a Tvojej bytosti, úplne jasno už od Jesairy, to sa rozumie samo o sebe, a kvôli mne a mne podobným neboli potrebné takéto neslýchané znamenia, ktoré by ma mali viac ako dostatočne presvedčiť, že Ty si samotný Jehova, pôsobiaci v ľudskom tele, takpovediac prepožičanom z tejto Zeme. Som ale zvedavý, či si tí piati farizeji z Betlehema, ktorí vyzerajú ako naozaj poctiví ľudia, skutočne nevšimli, kto by mohol byť Ten, kto tak nadovšetko zázračne vyliečil ich chorých. Ak majú čo len trochu filipa, musí byť pre nich priam rukolapné, že obyčajný človek by nikdy takého niečoho nebol schopný. Som toho názoru, že by sme si ich mali trochu preklepnúť, a hneď by sa ukázalo, za čo Ťa vlastne považujú.“219,1

Hovorím Ja: „Priateľu, že Ja určite veľmi dobre viem, za čo Ma považujú, o tom azda rovnako nebudeš pochybovať, a taktiež si myslím, že vôbec nie je nutné, aby sme ich vyrušovali v ich súkromných úvahách. Zajtra je tiež deň, a za týmto účelom sa budú dať zariadiť viaceré vhodné okolnosti. Len ich dnes nechajme správne prekvasiť! Lebo tak, ako je kvasenie nutné pri novom mušte, aby sa z muštu stalo duchovné víno, práve tak je u každého človeka nanajvýš potrebné podobné kvasenie v jeho emóciách, pokiaľ má prejsť do plného a pravého duchovna.219,2

Pozri sa, pokiaľ má človek všetko, čo potrebuje, takže sa cíti veľmi spokojne; o nič sa nestará, nepracuje, len si dobre a pohodlne nažíva, a len málo sa stará o to, či existuje nejaký Boh, či je nejaký život po smrti tela, či je človek viac ako zviera alebo zviera viac ako človek. Hory a údolia sú mu všetko jedno, zima a leto ho nezaujímajú, lebo v lete má tieň a chladivé kúpele, a na zimu zase hrejivý krb a teplé oblečenie. 219,3

Tiež mu je jedno, či bol rok úrodný alebo nie, pretože je, po prvé, vybavený zásobami všetkého druhu na desať rokov, a po druhé, má kopec peňazí, aby si mohol zaobstarať čokoľvek by mu chýbalo.219,4

Hľa, takýto človek si potom žije tak pohodlne ako kŕmny vôl v maštali a nepremýšľa oveľa viac ako vôl, a preto ani nie je nič viac ako požívačné zviera v ľudskej podobe.219,5

Keby si za takýmto prišiel, aby si mu kázal evanjelium Kráľovstva Božieho, urobil by ti presne to, čo urobí vôl štípavej muche, ktorá mu kazí pohodu pri žraní: vôl sa svojím chvostom zaženie po rušivom hosťovi, a tento sa musí rýchlo pratať, ak nechce byť usmrtený alebo prinajmenšom vážne zranený.219,6

A hľa, takýto, žiadnymi starosťami nezaťažený žráč dá svojim sluhom – ktorí tiež nie sú ničím iným ako chvostom tohto bezstarostného vychutnávača života – príkaz, aby ťa vyhnali. Ty sa, samozrejme, stratíš v diaľke tak rýchlo, ako to len bude možné, a až v značnej vzdialenosti budeš môcť porozmýšľať, ako tvoja evanjelická kázeň na toho žráča zapôsobila.219,7

Ja ale viem, ako pre takýchto volov zorganizovať úplne iný druh prípravnej kázne: Nechám na nich dopadať jedno pozemské nešťastie za druhým – tým na nich doľahnú všemožné starosti, úzkosť a strach; začnú premýšľať, hľadať a pýtať sa, ako je niečo také možné, že sú zrazu tiesnení zo všetkých strán, keď predsa nikdy nikomu nespôsobili žiadnu neprávosť, a vždy žili ako usporiadaní a slušní ľudia!219,8

To sa im ale stane len kvôli nutnému kvaseniu.219,9

Keď sa takíto ľudia dostanú do poriadneho procesu kvasenia, túžia po priateľoch, cez ktorých by sa opäť mohli prepracovať k pokoju – vtedy choď za nimi a káž im evanjelium, a oni ťa budú počúvať, a už nikdy proti tebe nepozdvihnú svoje pyšné a zúrivé chvosty, ktorými švihajú okolo seba! 219,10

Takže vidíš, z rovnakého dôvodu je dobré, keď týchto našich hostí necháme, aby sa cez noc dostali do určitého procesu kvasenia, cez ktoré sa stanú v sebe duchovnejšími, a my budeme mať zajtra s nimi ľahkú robotu. Už to vidíš?“219,11

220 – Ahabov údiv nad božskou múdrosťou. Sebapoznanie je nutné predovšetkým. Spočívanie v Bohu. Varovanie pred dlhým vyspávaním a nečinnosťou.

Hovorí Ahab: „Ó múdrosť, ó múdrosť! Aké vysoké a pravdivé ty v sebe uchovávaš, a akí neskutočne hlúpi sme naproti tomu my! To je jedna večná pravda, že nikde nemôže povstať niečo, čomu predtým nepredchádzala bojová aktivita; a predsa som chcel hneď ísť za Betlehemcami a započať prácu na ich osvietení! Ach, ja stredobod všetkej hlúposti! Predsa len grécki mudrci hovoria: ,Každá aktivita je podmienená bojom, a každý účinok je jeho následkom!‘ – a ja som to nevidel! Ako to, že teraz to vidím?! 220,1

Áno, pokiaľ v človeku v jeho vnútri neprebieha pravý boj so sebou samým a jeho rôznymi životnými elementmi, je márne všetko, čo človek do seba prijme zvonku!220,2

Mám teraz v životných okolnostiach súvisiacich s vyučovaním ľudí úplne jasno, a chcel by som tu takmer až ustanoviť akýsi hlavný životný princíp a verím, že nebudem ďaleko od cieľa!“ Hovorím Ja: „Tak si ho vypočujme! Ja sa naň v Sebe nepozriem skôr, kým ho ty nevyslovíš.“220,3

Hovorí Ahab: „Čo si človek zo svojich, od počiatku mu prepožičaných vlastností nedal najskôr sám, to mu žiaden Boh nemôže dať bez toho, aby ho zničil! Bohu sú síce možné všetky veci; ale človek tým nič nezíska! 220,4

Kto najprv nespozná sám seba, ako môže spoznať niekoho iného, alebo dokonca Boha?! – To by bol mohol byť ten môj princíp. Pane, som ďaleko od cieľa?“ 220,5

Hovorím Ja: „Nie, priateľ Ahab, veru si teraz trafil klinec presne po hlavičke – tak je to! Čo si človek s jemu prepožičanými silami nenadobudne nezávisle, to mu ani Boh nemôže a nesmie dať bez toho, aby ho odsúdil! 220,6

Nebuďte preto len obyčajnými márnymi poslucháčmi Môjho Slova, ale jeho usilovnými vykonávateľmi – až potom začnete v sebe skutočne pociťovať jeho požehnanie!220,7

Lebo život je činnosťou, nie stagnáciou síl, ktorými je život podmienený, a tak sa aj život musí naveky udržiavať stále pokračujúcou činnosťou všetkých jeho síl; keďže v ukladaní sa na odpočinok žiaden trvalý život neprevláda.220,8

Ten určitý dobrý pocit, ktorý máte po odpočinku, nie je nič iné ako čiastočná smrť síl potrebných pre život; preto ten, kto stále viac a viac nachádza v nečinnom odpočinku príjemný dobrý pocit, posúva sa čím ďalej, tým viac, do náručia skutočnej smrti, z ktorej ho len tak ľahko nevyslobodí ani žiaden Boh!220,9

Áno, existuje aj pravý odpočinok plný života; ale ten je v Bohu a pre každého človeka je to blažený pocit spokojnosti vychádzajú z činnosti podľa Vôle Božej.220,10

Tento najblaženejší pocit spokojnosti a najjasnejšie uvedomenie, že stále jednám v súlade s pravým Božím poriadkom, je ten vedomý pravý odpočinok v Bohu, ktorý jediný je plný života, keďže je naplnený činnosťou a jednaním podľa neho. Každý iný odpočinok, ktorý spočíva v zastavení životných síl, ale je, ako už bolo povedané, skutočnou smrťou do tej miery, do akej sa rozličné životné sily stiahli z aktívnej činnosti, a už sa neobnovili. – Rozumieš tomu?“220,11

Hovorí Judáš Iškariotský: „Pane, ak je to tak, ľudia by pred spánkom mali utekať ako pred morom, lebo spánok je predsa tiež odpočinkom určitého počtu životných síl, hoci aj len vonkajších!“220,12

Hovorím Ja: „Určite! Preto aj tí, čo dlho vyspávajú, nikdy nedosiahnu obzvlášť vysoký vek. Kto svojmu telu dopraje zamlada päť hodín a v starobe šesť hodín spánku, ten aj väčšinou dosiahne vysoký vek a dlho si udrží mladistvý vzhľad, zatiaľ čo sedmospáč rýchlo zostarne, nadobudne vráskavú tvár a sivé vlasy; a v pokročilejšom veku už len chodí ako taký tieň. 220,13

Kto však svoje telo nadmerným spánkom stále viac a viac usmrcuje, ten práve tak a ešte viac zabíja svoju dušu, keď čoraz viac a viac poľavuje vo svojej činnosti podľa Môjho Slova a Vôle.220,14

Kde sa však v duši raz zahniezdila nečinnosť, tam sa čoskoro zahniezdi aj neresť; lebo nečinnosť nie je nič iné ako sebaláska, ktorá uteká pred každou aktivitou pre niekoho iného, keďže v podstate chce len to, aby všetci ostatní pracovali pre jej prospech a naplnenie jej potrieb! 220,15

Preto sa obzvlášť majte na pozore pred nečinnosťou, lebo tá je pravým semenišťom všetkých možných nerestí!220,16

Ako príklad vám môžu poslúžiť rôzni dravci. Pozrite sa, tieto zvieratá sa vrhnú do svojej skazonosnej aktivity až potom, ako ich k tomu doženie pálčivý hlad; keď si však ulovia žrádlo a utíšia hlad, hneď sa odoberú do svojich nôr a odpočívajú tam často aj celé dni, obzvlášť hady. 220,17

Teraz sa pozrite na takého lupiča a vraha! Takýto človek štítiaci sa akejkoľvek práce, ozajstný diabol v tele, celé dni vylihuje v nejakej svojej skrýši, a až keď mu zvedovia oznámia, že okolo jeho brlohu poputuje bohatá karavána, až potom sa so svojimi kumpánmi vydá na postriežku; neľútostne zaútočí na prichádzajúcu karavánu, olúpi ju a kupcov povraždí, aby ho nemohli prezradiť! A toto je plodom nečinnosti.220,18

Preto ešte raz hovorím: Predovšetkým sa vystríhajte nečinnosti, lebo to je cesta a široká brána ku všetkým mysliteľným nerestiam!220,19

Po vykonanej práci je primeraný odpočinok dobrý pre údy tela, ale nadmerný je horší ako žiadny.“220,20

221 – O zle lenivosti a požehnaní činnosti. Vlažní a ostrí vládcovia. Mária a Tomáš. Zaznamenanie tejto kázne Matúšom, pod názvom „nočná kázeň“. Prečo sa tento záznam stratil.

(Pán:) „Ak má niekto pešo prejsť dlhú cestu a dorazí do príbytku, no neodoberie sa tam hneď na odpočinok, ale sa trochu hýbe a na druhý deň je už pri východe slnka na nohách, celý deň nebude pociťovať žiadnu únavu, a čím dlhšie bude takto pokračovať vo svojej ceste, tým menej únavná pre neho bude.221,1

Ak však niekto dorazí na miesto ubytovania po celodennom pochode veľmi ustatý, hneď sa vrhne na lôžko a opustí ho až na poludnie nasledujúceho dňa, bude vo svojej ceste pokračovať na úplne stuhnutých nohách a s celkom otupenou hlavou a potom, ako urazí nejaký kus cesty, bude kvôli únave túžiť po odpočinku, a nakoniec sa môže stať, že zostane ležať na ceste a zahynie tam, pokiaľ mu – čo sa môže ľahko stať – niekto nepríde na pomoc. 221,2

Čo je tu však na vine? Jeho vlastná, priveľká túžba po odpočinku a s ňou spojená mylná predstava, že odpočinok človeka posilňuje.221,3

Pokiaľ chce niekto v tom či onom umení, kde sa vyžaduje vysoký stupeň obratnosti rúk a prstov, dosiahnuť vynikajúcu, úžas vzbudzujúcu úroveň, je tu otázka: Dosiahne ju, ak si namiesto neustáleho usilovného každodenného cvičenia vopchá ruky do vreciek, a deň čo deň sa bude bezcieľne prechádzať, a to z určitej obavy, aby si ruky a prsty príliš neunavil a nemal ich stuhnuté a ťarbavé, a tým nepoužiteľné pre umenie, o ktoré sa usiluje? 221,4

Veru, to by som ani Ja, pri všetkej Mojej neohraničenej múdrosti nemohol robiť proroka a presne určiť čas, v ktorom sa takýto adept umenia stane virtuózom! Preto, Moji milí priatelia a bratia, vám ešte raz hovorím: 221,5

Len aktivita nad aktivitu pre všeobecné blaho ľudí! Lebo všetok život je plodom neustálej a neúnavnej činnosti Božej, a môže preto byť udržiavaný a po celú večnosť zachovávaný len pravou činnosťou, zatiaľ čo z nečinnosti nevzíde a nemôže vzísť nič iné ako smrť.221,6

Položte si ruky na srdce a všimnite si, aké je stále – dňom i nocou – činné! Jedine od tejto činnosti je však závislý život tela. No keď raz srdce začne zastavovať, myslím si, že to je koniec prirodzeného života tela!221,7

Ale ako je odpočinok telesného srdca zjavnou smrťou tela, práve tak je rovnaký odpočinok duševného srdca smrťou duše!221,8

Srdce duše sa však nazýva láska, a jej pulzovanie sa vyjadruje pravou a plnou láskyplnou činnosťou.221,9

Neustála láskyplná činnosť je preto tým neúnavným pulzovaním duševného srdca. Čím usilovnejšie však srdce duše pulzuje, tým viac života sa v duši vytvára, a keď dosiahne v duši dostatočne vysoký životný stupeň – takže sa vyrovná božskému, najvyššiemu životnému stupňu – prebudí takáto životná úroveň duše v sebe božského ducha.221,10

Tento sa – ako čistý život, ako samotná neúnavná najvyššia činorodosť – potom vyleje do duše, ktorá sa mu láskyplnou činnosťou stala rovnorodou, a tým v duši plne započal večne nezničiteľný život.221,11

A hľa, to všetko pochádza z činnosti, nikdy však z lenivého odpočinku! 221,12

Preto utekajte pred odpočinkom, hľadajte činorodú aktivitu a vašou odmenou bude večný život!221,13

Neverte, že som prišiel, aby som ľuďom tejto Zeme priniesol mier a pokoj; ó nie, práveže meč a vojnu!221,14

Lebo ľudia musia byť núdzou a utrpením všetkého druhu nútený k činnosti, inak by sa z nich stali letargické kŕmne voly, ktorí sami seba vykrmujú pre večnú smrť!221,15

Núdza a utrpenie v človeku vyvolávajú jedno kvasenie za druhým, z ktorého sa na konci môže predsa len vyvinúť čosi duchovné.221,16

Človek by síce mohol povedať: ,Núdzou a utrpením sa však tiež vytvárajú hnev, pomstychtivosť, vražda a zabíjanie; tiež závisť, bezcitnosť a prenasledovanie!“ Je to síce pravda, no nech už sú tieto veci akékoľvek zlé, sú predsa len oveľa lepšie ako lenivé oddychovanie, ktoré je mŕtve a nevyvoláva ani nijaké dobro, ani nijaké zlo.221,17

Preto vám hovorím: Nech je človek voči Mne naozaj horúci alebo úplne studený; lebo vlažného zo Svojich úst vypľujem!221,18

Energický nepriateľ je Mi milší ako vlažný priateľ; lebo energický nepriateľ Ma bude nútiť k plnej činnosti, aby som si ho buď získal alebo ho správnym spôsobom porazil tak, že sa pre Mňa stane na všetky časy neškodný; vedľa vlažného priateľa sa však Sám stanem vlažným, a keď sa ocitnem v núdzi, bude Mi vlažný priateľ k niečomu užitočný?!221,19

Preto aj vlažný vládca je morom pre svoj ľud, pretože duch ľudu tým zahníva, a z ľudí sa stávajú len pažravé voly a ťažné osly! Avšak ostrý až tyranský vládca robí ľudí živými, keďže všetci sa veľmi usilujú, aby sa vyhýbali trestom; a keď to tyran preženie, ľud nakoniec vo veľkom počte povstane a svojho trýzniteľa sa zbaví.221,20

Myslím si, že som teraz o hodnote aktivity porozprával dostatočne, a som presvedčený, že všetci ste toto učenie pochopili. Preto, ak niekto chce a pociťuje vo svojom tele potrebu spánku, nech sa odoberie na lôžko; kto však chce so Mnou túto noc prebdieť, nech zostane tu!“ Nato všetci povedali: „Pane, ak ty bdieš, ako by sme my mohli spať?! – Len matka Mária vyzerá, že potrebuje telesný odpočinok, takže ju by si mohol poslať spať.“ 221,21

Ale Mária, hoci za Mnou v kresle trochu zadriemala, keď začula tieto slová, sa hneď vzchopila a veľmi láskavo rečníkovi povedala: „Priateľu, ktorý zvyčajne hovoríš za všetkých svojich spoluučeníkov, hovorím ti, že tvoja starosť o mňa je tak trochu zbytočná; lebo vedz, že kvôli môjmu Pánovi som už prebdela stovky bezsenných nocí, a predsa žijem – a ak prebdiem ešte veľa ďalších, život kvôli tomu nestratím, ak je to Jeho vôľa! Preto sa o mňa vôbec netrápte; stačí, že ten Jeden na mňa myslí!“221,22

Bol to však Tomáš, ktorému boli smerované tieto slová. Ten prišiel za Máriou a prosil ju, aby jeho dobrý úmysel nevnímala zle, no Mária ho upokojila a v súvislosti s jeho starosťou o ňu sa vyjadrila veľmi priateľsky, takže Tomášovi bolo zase ľahšie na srdci a hneď sa aj, už úplne spokojne, vrátil na svoje miesto.221,23

Na nejaký čas zavládlo ticho. Nikto nepovedal ani slovo, lebo všetci o tom teraz veľa premýšľali a pravda povedaného pred nimi žiarila čoraz jasnejšie a jasnejšie.221,24

Len Matúš si po nejakej chvíli sám pre seba povedal: „Zajtra ráno na svitaní, tak ako to len pôjde, bude toto učenie o činnosti a odpočinku zapísané na samostatný plát vyhradený len pre toto učenie, lebo táto nadovšetko dôležitá náuka sa nesmie stratiť za žiadnu cenu na svete!“ A keď sa potom čoskoro začalo rozvidnievať, Matúš svoje slovo aj dodržal; toto učenie sa potom uchovalo na dlhý čas a cez Jonaela a Jairutha sa donieslo aj do Samárie; časom však bolo veľmi pokrivené, a preto sa aj stratilo. Kým však bolo k dispozícii, medzi ľuďmi kolovalo pod názvom „Nočná kázeň“.221,25

222 – Piati farizeji z Betlehema umyjú Pánovi nohy. Krátke evanjelium života.

Ráno prišlo za Mnou tých päť farizejov; Mňa a Mojich učeníkov podľa svojho zvyku čo najúctivejšie pozdravili a Mne ešte preukázali obzvlášť veľkú poctu tým, že sa Ma spýtali, či ich uznám za hodných umyť Mi nohy. 222,1

Lebo v Betleheme bol ešte zaužívaný starý zvyk, že na znak úcty nasledujúce ráno buď hostiteľ svojim hosťom alebo najvýznamnejší z hostí umyl hostiteľovi nohy. Preto som aj tým piatim farizejom z Betlehema dovolil, aby Mi umyli a vysušili nohy.222,2

Až po tomto sa na Mňa piati farizeji obrátia so žiadosťou: „Vskutku nepochopiteľne veľký Majster! Povedz nám predsa len niečo málo o spôsobe, akým robíš takéto neslýchané uzdravenia a ako to celé funguje! Že ich, vo všeobecnosti, zjavne činíš pomocou Božej sily, niet žiadnych pochýb, ale ako presne a ako to, že takým neslýchane dokonalým spôsobom, to je iná otázka. Len k tomu, ak nás aspoň do nejakej miery uznáš za hodných, nám niečo naznač, a my sa potom veľmi spokojne a s večnou vďakou k tebe vydáme na spiatočnú cestu do Betlehema.“222,3

Hovorím Ja: „Keby som vám to aj chcel povedať, aj tak by ste tomu neverili, lebo na vašich očiach spočíva trojitý Mojžišov závoj, takže nedokážete vidieť, kto je Ten, ktorý sa s vami teraz rozpráva! Keby ste ho spoznali, nikdy by ste takú otázku nepoložili; keďže ho ale nepoznávate, pýtate sa tak, ako sa pýtate!222,4

A keby som vám aj dal pravdivú odpoveď, neprijali by ste ju. Lebo vy síce vidíte, aký je svet hmoty a čo sa v ňom odohráva, ale čo sa týka ríše ducha a jeho pôsobenia, to je vám cudzie, a preto ani nedokážete chápať a cítiť, čo je v človeku z bytia a pôsobenia Kráľovstva Božieho.222,5

Ale choďte a čiňte pokánie za svoje mnohé hriechy, aby ste si tak uvedomili, že sa k vám priblížilo Kráľovstvo Božie.222,6

Milujte Boha zo všetkých síl a modlite sa k nemu v duchu a v pravde; milujte však aj svojich blížnych úbohých bratov a sestry; neprenasledujte svojich nepriateľov; nepreklínajte naspäť tých, ktorí preklínajú vás, a čiňte dobro tým, ktorí vám činia zlo – tak im nad hlavami zhromaždíte žeravé uhlíky a Boh pohliadne na takéto vaše diela a stonásobne vám to oplatí.222,7

Nepožičiavajte svoje peniaze tým, ktorí vám ich dokážu vrátiť s bohatými percentami, ale skutočne chudobným a utláčaným núdzou – tak budú vaše peniaze investované v nebi, s vysokým úrokom, a Otec na nebesiach vám bude naveky vyplácať úroky aj istinu!222,8

Neprijímajte priveľmi dychtivo od sveta chválu, vďaku a ocenenie za vaše dobré skutky, lebo ak ste ich činili kvôli svetu, aká bude potom vaša odmena v nebi?! Hovorím vám: Kto na svete za dobrý skutok vykonaný pre chudobných bratov žiada a prijme akúkoľvek odmenu v akejkoľvek forme, toho odmena v nebi je fuč!222,9

Kto pracuje kvôli nebesiam, ten aj z nebies dostane odmenu dočasnú a jedného dňa večnú; kto ale pracuje kvôli svetu, ten síce zožne odpornú a pominuteľnú odmenu, no v nebi nájde svoju knihu zásluh prázdnu; jeho odmena bude fuč, a jeho duchovná bieda sa len ťažko skončí! 222,10

Ak si toto vezmete k srdcu a budete konať podľa toho, čoskoro sa vám aj ujasní, akým spôsobom som vyliečil vašich chorých. – Teraz všetci viete, čo vám je vedieť treba. Nepýtajte sa na ďalšie veci, ktorých vám nie je treba, aj keby bolo možné vám o nich porozprávať.222,11

Dajte si ale tiež pozor, aby ste o Mne, Mojom učení a týchto Mojich učeníkoch nerozprávali v Jeruzaleme, a rovnako ani v meste Dávidovom, lebo z toho by vám žiadne požehnanie nevzišlo.222,12

Ale teraz, keď budete mať po raňajkách, sa úplne spokojne môžete vydať na cestu naspäť!“222,13

Po tejto Mojej reči síce tí piati strúhajú trochu zarazené grimasy, ale už sa viac neodvážia klásť ďalšie otázky, uklonia sa predo Mnou a poberú sa do svojej jedálne, a po raňajkách naspäť na cestu do svojej domoviny. 222,14

223 – Názory piatich farizejov na Pána. Predpoklad farizejov: „Je to buď Boh alebo diabol!“ Poznámky k učeniu.

Nato však ku Mne pristúpia učeníci a pýtajú sa Ma, prečo som sa s Betlehemcami rozprával takým zastretým spôsobom.223,1

Hovorím Ja: „To ste stále takí nechápaví, akoby ste odo Mňa nikdy nepočuli múdreho slova?! Títo Ma nepovažujú za nič iné ako lekára obdareného mimoriadnymi tajnými schopnosťami, ktorý takéto zázračné uzdravenia činí s pomocou tajných síl prírody.223,2

Im nie je neznáma sekta esejcov, ktorí v oblasti tajného lekárskeho umenia disponujú dosť pozoruhodnými vedomosťami, za pomoci ktorých sú schopní vyliečiť viaceré ochorenia a taktiež manifestovať viaceré úkazy, ktoré sa laikovi musia nutne javiť ako zázraky. Keď toto vezmete do úvahy, môže z toho nakoniec vyjsť niečo iné ako to, že Ma títo Betlehemci nevnímajú inak ako esejca štvrtého, teda najvyššieho stupňa, ktorého vedenie siaha tak vysoko, že má rôznorodé sily prírody ako na šnúrkach a môže ich smerovať podľa svojej ľubovôle?!223,3

Keby som im však rovno odhalil, že Ja, ako Syn Najvyššieho, som tým zasľúbeným Mesiášom, ako by sa len títo ultrakonzervatívni Židia začali zlostiť a považovali by Ma za toho najnafúkanejšieho mága, ktorý je v spolku so Satanom, a ako takého by Ma odsúdili, a uzdravenie chorých, ktorých sem priviedli, by pre nich bolo tým najhorším kameňom úrazu! Ale teraz, keď Ma považujú len za esejca, idú celkom spokojne domov, chváliac a velebiac Boha, ktorý človeku prepožičal takéto tajné vedenie a sily, pomocou ktorých tento dokáže trpiacim ľuďom poskytnúť tú najistejšiu, aj keď veľmi zázračnú pomoc!223,4

Ale doma, keď sa nad tým pokojne a triezvo zamyslia, iste ľahko môžu prísť na to, že Ja predsa len nebudem žiadnym esejcom, keďže morálne a spoločenské princípy, s ktorými som ich oboznámil stoja s tými esejskými v priamom protiklade – a k tomu som im nadelil práve toľko poučenia, ako bolo pred daný účel nutné. Doma si Moje učenie pekne krásne porovnajú s učením esejcov – ktoré iste majú k dispozícii – a až na základe objavených oslepujúcich kontrastov sa len začnú skutočne čudovať tak, ako sa pred vašimi očami začali čudovať tí piati, keď si vypočuli Moje slová, keďže toto Moje, im smerované učenie bolo voči tomu, ako už bolo spomenuté, v úplnom a viac ako priamom protiklade.223,5

Oni by sa Ma boli radi ďalej vypytovali; no Ja som ich veľmi rýchlo vybavil, a tak išli, a už sa Mi viac neodvážili klásť ďalšie otázky, keďže videli, že na základe toho činu by som celkom dobre mohol byť esejcom najvyššej úrovne, avšak na základe Mojich slov, k nim smerovaných, zase nie. Teraz si však – keďže cestou späť nerozmýšľali nad ničím iným ako len nad týmto úkazom – tiež myslia: ,Mohlo by byť, že by esejci mali dve učenia – jedno vonkajšie pre slepých svetských ľudí a jedno vnútorné pre seba samých?‘ Ja som však k nim mal byť taký úprimný, že som im – ako ľuďom, ktorí sa dobre vyznajú v Písme – predhodil zopár viet z vnútorného učenia a všetko ostatné bádanie nechal na nich samotných!223,6

Jeden z tých piatich si však myslí, že za Mnou musí byť niečo celkom iné ako nejaký esejec najvyššej úrovne. Teraz tým ostatným štyrom hovorí: ,Ja ho, sám za seba, nemôžem považovať za žiadneho esejca, lebo som sa len nedávno s jedným esejcom rozprával o všetkých ich učeniach a zvykoch, a tento bol v tomto ohľade veľmi otvorený, no nevedel nič o nejakom druhom, tajnom učení. Ja toho zvláštneho liečiteľa z Nazaretu považujem za samostatný a podľa mňa doposiaľ nevídaný fenomén. Je to buď Boh – alebo diabol, o čom by som však veľmi pochyboval, keďže jeho učenie je najsociálnejšie, s akým som sa vôbec stretol, no diabol je ten najhorší tyran, a preto aj najúhlavnejší nepriateľ každého altruizmu.‘ 223,7

Vidíte, takéto rozhovory vedú tí piati už teraz na ceste a sú v nich takí pohrúžení, že sotva vnímajú, či ich nohy vôbec nesú dopredu. 223,8

Moji milí, pri vyučovaní sa musí k dielu pristupovať veľmi opatrne. Človek nesmie vpadnúť do domu aj s celými dverami, takisto ako sa pri jedle nenosia všetky jedlá naraz, ale v tichosti vojde do domu, jemne zaklope na dvere vedúce do jednej alebo druhej miestnosti; a pri servírovaní sa druhé jedlo donesie na stôl až vtedy, keď už hostia dojedli jedlo prvé – inak bude ako návštevník tohto domu považovaný za nezdvorilého a opovážlivého, a v tom navštívenom dome ako drzý votrelec dosiahne len málo alebo nič; a hostiteľ zase oberie svojich hostí o všetku chuť do jedla, ak im na stôl postaví naraz celú hŕbu jedál; ak však dodrží vhodné poradie, hostia si zachovajú dobrý apetít a nakoniec hostiteľa aj pochvália, že sa o nich tak vynikajúco postaral!223,89

A pozrite sa, presne tak sa musí k dielu pristupovať pri vyučovaní, pokiaľ chce človek aj niečo dosiahnuť. – Teraz už tomu rozumiete?“ 223,10

Hovoria učeníci: „Áno, Pane, teraz už presne rozumieme všetkému tomu, o čom si nám – ako vždy, veľmi múdro – teraz porozprával!“223,11

Hovorím Ja: „No dobre, tak sa poďme aj my naraňajkovať!“223,12

224 – Kisjona a Baram sa predbiehajú v pohostinnosti. Dôležitosť vnútorného sebaskúmania.

Nato sa hneď zdvihneme z lavíc a prejdeme do záhrady, kde nás už očakávajú bohaté raňajky, ktoré nám zase pripravil Baram.224,1

Kisjona však Baramovi povie: „Ale bratku, čo to robíš?! Myslíš si snáď, že moje sklady, komory a vínne pivnice sú prázdne?!“224,2

Baram povedal: „Bratku, viem až pridobre, že ani tisíc každodenných hostí by tvoje zásoby neskonzumovalo ani za tisíc rokov, ja však, Bohu vďaka, tiež nepatrím medzi chudobných tejto zeme, tak mi ešte dnes prenechaj tú radosť, postarať sa o všetkých týchto hostí. Ja mám z toho totiž veľkú radosť, keď môžem svojím málom poslúžiť Pánovi! Zajtra sa to už zase môže veselo zvŕtať na tvojich peciach!“224,3

Kisjona a Baram sa objímu a pobozkajú, potom sa takisto posadia k stolu a zjedia lahodnú rybu s chlebom a vínom.224,4

Po jedle sa však Kisjona pýta, čím sa cez deň budeme zaoberať alebo či zase plánujem nejaký výlet, aby mohol podniknúť prípravy na pohodlnú cestu. 224,5

Hovorím Ja: „Môj priateľ a brat! Len sa o nič nestaraj! Čo čas prinesie, toho sa chopíme! No dnešok a zajtrajšok prinesie, mimo nás samých, len málo alebo nič, a preto ani nebudeme potrebovať žiadne zvláštne prípravy. Zajtra k večeru príde Filopold z Kány; ten nám bude mať dosť čo povedať. 224,6

Teraz sa však, až do poludnia, budeme v chladivom tieni stromov zaoberať určitými cvičeniami v sebaskúmaní!224,7

Lebo vpravde vám hovorím: Nič nie je pre celého človeka blahodarnejšie ako venovať nejaký čas vnútornému sebaskúmaniu! Kto chce prebádať seba a svoje sily, musí sa častejšie skúmať a vnútorne do seba nahliadať. 224,8

Keďže je to také dôležité, dnes dopoludnia chceme aj my podstúpiť takéto cvičenie, no po obede sa vyberieme trochu na more a uvidíme, či sa tam bude dať niečo podniknúť.“224,9

Niektorí však nevedia, ako s tým sebaskúmaním začať a pýtajú sa Ma na to. Ja ale poviem: „Odpočívajte a v tichosti živo premýšľajte o svojom konaní a správaní, o vám dobre známej Božej Vôli, a či ste v rozličných časoch vášho života konali v súlade s ňou – takto sa vnútorne prehliadate, a stále viac a viac sťažujete Satanovi preniknúť do vás. Lebo tento sa o nič neusiluje viac, ako všemožnými vonkajšími bezvýznamnými komédiami zabrániť človeku v jeho vnútornom sebaskúmaní.224,10

Lebo keď raz človek dosiahne v nahliadaní do svojho vnútra určitú zručnosť, veľmi ľahko a rýchlo v sebe objaví, aké pasce mu Satan nachystal, a tieto potom môže dôsledne prekaziť, zničiť a prijať rázne opatrenia pred všetkými budúcimi zákernosťami tohto nepriateľa. To vie Satan až príliš dobre, a preto sa nadovšetko usilovne činí, aby dušu zamestnával všemožnými komédiami, ktoré dušu vyťahujú von – potom v zákulisí veľmi ľahko nastraží rozličné pasce, ktoré duša nepostrehne, a do ktorých sa nakoniec musí tak zamotať, že stav sebaskúmania už viac nedokáže dosiahnuť – čo je veľmi zlé. 224,11

Tým bude duša čoraz viac oddeľovaná od svojho ducha a tohto už nedokáže prebudiť, a to je potom v človeku už začiatkom druhej smrti. 224,12

Teraz viete, v čom spočíva to vnútorné sebaskúmanie. Preto sa v tom až do poludnia v tichosti cvičte, a dovtedy sa nenechajte vyrušovať žiadnymi vonkajšími úkazmi! Lebo Satan si určite nenechá ujsť príležitosť, aby vás od toho odlákal nejakým vonkajším dianím. Vtedy si ale spomeňte, že som vám to predpovedal, a rýchlo sa obráťte naspäť do seba samých!“ 224,13

Potom sa už všetko úplne utíši a každý sa začne intenzívne skúmať, a táto aktivita pokračuje bez prerušenia celú jednu hodinu.224,14

225 – Narušenie vnútorného sebaskúmania. Objaví sa príšera, ozajstný leviatan. Prísľub odmeny za statočné vytrvanie. Anjel Archiel zviera odoženie. Hroziaca búrka. Posilnenie slabých.

Po hodine však zrazu zaduní rana, akoby v blízkosti domu udrel silný blesk. Všetci sa veľmi zľaknú a strhnú sa, no potom pomyslia na Moje slová a rýchlo sa zase upokoja.225,1

Ale Satan nenechá na seba dlho čakať – čoskoro po rane začujú odpočívajúci, avšak v duchu činní, hrozivé syčanie a pískanie, a netrvá dlho, kým sa na brehu vynorí monštrum zriedkavého druhu. Hlavu má podobnú vlkovi, akurát najmenej stokrát väčšiu; jazyk, ktorý vytŕča ďaleko z papule pripomína neustále divoko sa zvíjajúceho pytóna; dvojo uší sa podobá na uši obrovského vola; oči vyzerajú ako dva veľké taniere zo žeravej lávy; predné laby pripomínajú laby ozrutného medveďa, zadné laby sú ako laby leva ohromnej veľkosti; telo je podobné krokodílovi s chvostom baziliška (afrického vampíra). Jeho rev znie ako dunivý výbuch a jeho dych ako hrozivé syčanie a pískanie. V takejto podobe sa vynorí z mora. 225,2

Na brehu sa však pasú ovce, voly, kravy, teľce a veľa oslov. Príšera sa do nich hneď pustí a požiera jeden kus za druhým. Hospodárske zvieratá potom ujdú, no monštrum sa začína presúvať smerom k nám.225,3

Keď viacerí postrehnú tento pohyb netvora, vyskočia na nohy a hovoria: „Pane, toto je trochu prisilná skúška! Ten strašný netvor už zožral niekoľko teliat, nejakých desať jahniat a dve malé osliatka. Teraz si sem chce prísť po dezert, a vedený svojím čuchom, si už medzi nami istotne niečo vyhliadol, keďže sa práve, tak trochu váhavo, vybral naším smerom. Preto by bolo radno, ísť tomu smrtonosovi trochu z cesty! Lebo s touto beštiou sa prirodzenými prostriedkami veru nedá púšťať do boja a o nejakom víťazstve nemôže byť ani reči!“225,4

Hovorím Ja: „Nenechajte sa ani v najmenšom vyrušovať! Po vonkajšej stránke by sme ani všetci spolu toto monštrum neovládli, keďže je to plne vyvinutý leviatan, ale pred našou vnútornou silou musí utekať až na koniec sveta, preto buďte úplne bez starostí! Ešte hodinku a prelomíte bariéry a obranné pevnosti pekla, a vláda nad celým peklom a jeho armádou bude vašou odmenou!“225,5

Ihneď po týchto Mojich slovách nechá monštrum niekoľkokrát po sebe zaznieť svoj dunivý hlas, po čom opäť začne veľmi pokojné, ale pritom dosť svižné pohyby smerom k nám, jeho pažravosť až príliš zjavne zreteľná z mocných pohybov jeho hadieho jazyka a neustáleho švihania dlhým a ako strom hrubým chvostom. No učeníci sú teraz v tom najlepšom rozpoložení a bez akéhokoľvek strachu alebo bojazlivosti nechávajú monštrum, aby sa k nim približovalo. 225,6

Keď sa k nám priblíži na vzdialenosť desiatich krokov, dám – čisto vnútorne – anjelovi Archielovi pokyn; ten zrazu pred to zviera predstúpi a hovorí mu: „Čo tu hľadáš, Satan? Odstúp, lebo ťa zničím!“ Nato monštrum otvorí papuľu a tvári sa, akoby chcelo prehovoriť; ale anjel mu znovu prikáže, aby odstúpilo! Zviera nato vydá zo seba niekoľko hrmotných zvukov, potom sa za hlasného syčania a pískania ponáhľa do mora.225,7

No aj keď sa ponorilo naspäť do mora, ešte nejaký čas pohybovalo vodou vo veľkej zátoke tak silno, akoby táto bola rozbúrená tou najsilnejšou búrkou; ale to všetko už žiadneho učeníka nevyrušuje a spočívanie v Bohu sa v tejto poslednej hodine kultivuje s tým najväčším vnútorným nasadením. 225,8

Ku koncu hodiny odpočinku však zrazu prichádza veľký nečas. Blesky krájajú vzduch; silné nárazy vetra ohýbajú stromy skoro až po zem; a veľké a ťažké dažďové kvapky zmiešané s krupobitím padajú z temných mračien. 225,9

Niektorí slabší učeníci už chceli utiecť do domu, ale anjel im povedal: „Zostaňte a spoznajte Satanove prázdne triky!“ Tak zostanú a poľahky vydržia ľahký dážď. Prší síce čoraz hustejšie, a krúpy živo odskakujú od zeme, ale ani jedného človeka žiadna nezasiahne, a dážď sotva zmáča pokožku.225,10

Vtedy anjel pohrozí mračnám a tie sa hneď rozptýlia, a nastane ten najjasnejší deň. Po pár okamihoch sa však čas sebaskúmania skončí a Baram hovorí: „Pane, ako Ti to vyhovuje, tu alebo v dome? Jedlo je pripravené!“ 225,11

Hovorím Ja: „Daj nám ešte polhodinu a všetko bude v poriadku! Musím ešte Mojim učeníkom povedať zopár slov.“225,12

Baram sa vráti naspäť na loď, kde je vo veľkej truhlici uložených viacero mechov najlepšieho vína, ktoré dá svojím ľuďom doniesť do kuchyne a tam naplniť všetky džbány. Kuchárom a kuchárkam povie, že s prípravami majú ešte pol hodiny počkať, a jedlá začať chystať až potom, ako im dá znamenie. Nato sa vyberie naspäť ku Mne a počúva, čo všetko som povedal učeníkom o tomto sebaskúmaní a úžitku, ktorý prináša.225,13

226 – O veľkom požehnaní pravidelného vnútorného sebaskúmania. O znovuzrodení. Magický styk s duchmi – cesta do pekla. Načo musí existovať Satan? Judášova zvedavosť a pokarhanie.

Povedané bolo nasledujúce: „Teraz ste videli nový spôsob, ako sa človek z hmoty dostáva do stále čistejšieho a čistejšieho duchovného, a ako sa touto cestou môže stať pánom nad sebou samým, a tým nakoniec aj nad celou vonkajšou prírodou sveta. Preto z času na čas precvičujte v Mojom mene túto metódu, a dosiahnete veľkú moc nad svojimi vášňami, a tým nad celým prirodzeným svetom a na onom svete nad všetkými tvormi.226,1

Videli ste hrozivé úkazy, ktoré voči vám vyslal Satan. Vyvolali vo vás strach a hrôzu, ale vy, dôverujúc Môjmu Slovu, ste sa vzchopili a vrátili ste sa naspäť do pokojného stavu a v tomto pokoji ste plne ovládli všetky tie zlé úkazy.226,2

Neverte však, že ste tým Satana už úplne zbavili jeho zlej odvahy! Zakaždým, keď podstúpite toto cvičenie, budete ním rušení, až kým sa v duchu znovu úplne nanovo nenarodíte.226,3

Ak ste sa však už raz znovuzrodili v duchu, potom Satan nad vami naveky stratil všetku moc, a vy budete jeho sudcami, ako aj nad všetkými tými, ktorých preľstil, a ktorých mu naveky naspäť vytrhnete z pazúrov!“ 226,4

Peter sa pýta: „Ako sa človek znovuzrodí? Musí nakoniec duša a duch opäť vstúpiť do nového tela ženy a z neho sa odznova narodiť? Alebo ako sa má tomu rozumieť?“226,5

Hovorím Ja: „Tomu ešte dlho nebudeš môcť plne porozumieť. Ale keď raz odídem tam, odkiaľ som prišiel, a Môj duch tvojho ducha oslobodí, potom už budeš rozumieť znovuzrodeniu ducha v celej jeho hĺbke a plnosti. Teraz by ti to však nebolo možné, a ani žiadnemu z vás. Ale nasledovaním Môjho učenia a takýmito životnými cvičeniami zo seba a v sebe takéto svetlo dosiahneš.226,6

Toto človek nepochopí žiadnym učením, ani žiadnymi lekciami zvonka, ale si to musí vydobyť sám v sebe na ceste, ktorú vám Ja teraz ukazujem na všetky časy časov.“226,7

Hovorí Judáš: „Pane, ja som videl mocných čarodejov, vyvolávačov duchov a exorcistov, ktorí sa rozprávali s dušami zomrelých a tieto riadne odpovedali a odhaľovali skryté veci. Ako sa títo dostali do ríše ducha? Aj toto potom musí byť nejaký druh znovuzrodenia ducha!?“226,8

Hovorím Ja: „Ó áno, akurát nie pre nebo, ktoré je Božím trónom, ale pre peklo, kde prebýva Satan a jeho anjeli!“226,9

Hovorí Judáš: „Ak je to tak, potom aj Satan je Pán disponujúci veľkou, hoci aj zlou mocou! Myslím si však, že Satana by bolo radšej treba zničiť, ak je to možné, ako nechať cez neho zahynúť tisícky tisícov! Prečo musí v božskom poriadku existovať Satan?“226,10

Hovorím Ja: „Nato, aby čoskoro polapil aj teba, keď sa ho tak zastávaš! Máš pred sebou ešte dlhú cestu, kým len slabo spoznáš samého seba, nie to ešte Boží poriadok, ktorý z veľmi múdrych dôvodov vyvolal na tejto Zemi popri dni aj noc. Chápeš princíp pozemskej noci na Zemi a chápeš večný deň na každom slnku, kde každé z nich je tiež takou Zemou ako tá, ktorá ťa nosí a živí? – Ak to ale nechápeš, potom sa ťa pýtam, ako tu môžeš položiť takúto otázku, ktorá je zo strany človeka k jeho Pánovi, Bohu a Stvoriteľovi dosť nevhodná! Nechcel by si sa tiež opýtať, prečo je kameň tvrdý a voda taká mäkká, a prečo ti oheň spôsobuje bolesť, ale chladná voda nie? 226,11

Ja ti ale vravím: Ak to nechápeš, najprv sa niečo nauč, buď pritom pokojného a pozorného ducha, a až potom rozprávaj a klaď svojim bratom záludné otázky!226,12

Vieš, s tebou je to tak, ako s každou hlúposťou u ľudí: potajomky sa za ňu sami pred sebou hanbia, ale snažia sa ju zakryť všelijakými múdro a vznešene znejúcimi otázkami, no neuvedomujú si to, že až tým sa vlastne ich hlúposť ukáže v plnej kráse! Vezmi si preto z týchto Mojich miernych slov ponaučenie, inak raz veľmi tvrdo narazíš, a Ja ťa potom len tak rýchlo z blata vyťahovať nebudem!“226,13

Tieto slová značne schladili Judášovu chuť vypytovať sa. Judáš nato mrkol Tomášovým smerom, ten sa však tváril, akoby toto napomenutie ani nepočul, a rovnako sa tvárili aj ostatní učeníci, takže sa Judáš upokojil a múdro sa stiahol.226,14

Ja som ale povedal Baramovi: „Teraz, bratku, môžeš pekne-krásne pripraviť jedlo, ale tentoraz v izbách!“ Baram sa rýchlo pobral do kuchyne a všetko nechal rýchlo nachystať; my sme ho nasledovali, a v priebehu hodiny sme mali jedlo v pohode za sebou.226,15

227 – Cesta na more. Naliehavé posolstvo v súvislosti s ochorením Jairusovej dcéry. Pán vážne prehovorí k Jairusovým poslom. Návrat na Kis.

Po jedle, keďže deň je pekný a jasný, sme podnikli cestu na more. Baram rýchlo pripraví svoju loď; Kisjona taktiež pripraví svoju veľkú loď, a táto pohodlne pojme polovicu učeníkov.227,1

Ale Ja, hlavní učeníci, Baram a Kisjona nastúpime na skvele postavenú Baramovu loď, ktorá mala dve plachty a na oboch stranách po šesť silných vesiel, takže mohla byť poháňaná ako vetrom, tak aj veslami. Plavili sme sa z Kisu smerom na Kafarnaum, avšak bez toho, aby sme mali v úmysle prísť do Kafarnaumu.227,2

Keď sme však boli už pár hodín na mori, plaviac sa smerom na Kafarnaum, z diaľky sme spozorovali loď, ktorá rýchlo mierila naším smerom. Niesla farby Kafarnaumu, a keď sme z jej kurzu odbočili, aby sme videli, či má skutočne namierené k našim dvom lodiam, aj kafarnaumská loď sa odklonila od svojho pôvodného kurzu a rýchlo nás prenasledovala naším smerom. Keď si to Baramovi lodníci uvedomili, pýtali sa Barama, čo majú robiť, lebo sa zdalo, že kafarnaumská loď nejaví žiadne dobré úmysly. No Baram sa obrátil na Mňa, čo si o tom myslím.227,3

A Ja som mu povedal: „Dovoľ lodi prísť až k nám, a potom uvidíme, akú má vôľu!“ Po týchto Mojich slovách nechá Baram stiahnuť plachty a zastaviť veslovanie; a lodníci na Kisjonovej lodi učinia rovnako.227,4

V priebehu štvrťhodiny sú lodníci z kafarnaumskej lode pri nás a pýtajú sa Barama, či sa nenachádzam na lodi, keďže v Kafarnaume sa dozvedeli, že sa zdržiavam na Kise. Ich ale poslal predstavený Jairus, aby Ma poprosili, či by som prišiel do Kafarnaumu, lebo sa stalo, že Jairusova dcérka, ktorú som pred niekoľkými týždňami vzkriesil z mŕtvych, zase tak veľmi ochorela, že jej viac nie je schopný pomôcť žiaden lekár. „Predstavený sa obáva, že zomrie. Ak nás dokážete priviesť k Ježišovi z Nazaretu, čaká vás veľká odmena!“, vravia nakoniec lodníci Baramovi a jeho lodníkom.227,5

No Baram povedal: „Z vašej reči usudzujem, že vás k nám priviedli dobré úmysly a vravím vám: Ten, ktorého hľadáte, je na mojej lodi. Či si vás ale bude chcieť vypočuť, a vyhovieť vašej prosbe, to vám neviem povedať. Pôjdem ale za Ním do kajuty a prehovorím s Ním.“227,6

Kafarnaumčania sa s tým uspokoja, a Baram príde za Mnou do otvorenej kajuty a chce Ma oboznámiť s ich žiadosťou.227,7

Ja mu však poviem: „Bratku, ušetri si slová, lebo Ja už dávno všetko viem, a už v Jesaire som ti vravel, že to celé prebehne takýmto nactiutŕhačským spôsobom. Aby Ma mohli prenasledovať a spochybňovať Moje učenie, popreli, že Jairusova dcéra bola chorá a umrela – tvrdili, že len spala úplne zdravým spánkom, z ktorého som ju prebudil celkom prirodzeným spôsobom, a potom som sa podvodne tváril, že som ju vzkriesil z úplnej smrti. 227,8

Ale teraz, keďže bol tento Môj čin čistým podvodom, bude musieť dcérenka zase raz zaspať prirodzeným spánkom, z ktorého ju potom prirodzene zobudí akýkoľvek normálny človek.227,9

Veru, tejto sa nedotknem, kým nebude tri dni ležať v hrobe! Vyjdi teda hore na palubu a oznám im to; potom ale napni plachty, a dobrý vietor nás veľkou rýchlosťou poženie cez veľký záliv pri Kise tak, že nebudú vedieť, kam sme sa podeli.“227,10

Baram sa teraz rýchlo ponáhľa na palubu a povie: „Moji vážení vyslanci pána predstaveného! Je mi zo srdca ľúto, že vám od Ježiša, Pána, nemôžem priniesť žiadnu priaznivú odpoveď! Je to ale chyba Kafarnaumčanov samotných, lebo vtedy, keď dcéru predstaveného naozaj opätovne prebudil k plnému životu zo zjavnej a úplnej smrti, netrvalo vôbec dlho, kým ho oni, farizeji tohto Ním prekliateho mesta, začali rovno označovať za podvodníka a všetkým ľuďom dokazovali a tvrdili, že Jairus chcel Ježišovi len pripraviť skúšku, a preto svoju dcéru, ktorá bola zdravá ako repa, uložil na pripravenú smrteľnú posteľ, a zradca Ježiš, ktorý o tom nemal ani tušenia, ju potom, samozrejme, veľmi ľahko prebudil k životu. Ako som to od viacerých počul, keď si nakoniec uvedomil, že ona žije, tak silno jej stlačil ruku, že radšej vstala, akoby mala dlhšie znášať bolesť silného tlaku.227,11

Skutočným zámerom predstaveného bolo – ako som počul –, že dcéra sa nemala prebudiť, aby potom Ježiša, ako úplného gaunera, mohli zdrapiť a zahubiť ho. Ale tým, že dcéra sa prebudila, bol tento krásny plán ľuďmi prekazený, lebo ľud bol pevne presvedčený, že dcéra, ktorá bola za týmto účelom predtým pár dní udržiavaná v chorobe, bola skutočne vzkriesená zo smrti. 227,12

Preto sa teraz na ňu ani nepozrie, alebo možno až keď bude napoly rozložená v hrobe!227,13

S týmto odkazom sa teraz môžete vrátiť domov a povedať to svojmu predstavenému, aby si tak uvedomil, akou najčernejšou nevďačnosťou je naplnené jeho srdce! On v žiadnom prípade nepôjde do Kafarnaumu, keďže toto miesto už zospodu naveky požehnal!“227,14

Po týchto slovách dá Baram rýchlo pripraviť plachty; a keď sa tieto napnú, hneď sa aj objaví vietor a obe lode potlačí takou rýchlosťou, že kafarnaumská loď, ktorá nemala žiadne plachty, a bola tiež nevzhľadným, nízkym plavidlom, za niekoľko málo okamihov natoľko zaostala, že sme ju úplne stratili z dohľadu. A keď sme pristáli nad veľkým zálivom pri Kise a vystúpili na pevninu; a lode nechali prázdne zájsť do veľkého zálivu, vietor sa obrátil a začal mocne vanúť smerom na Kafarnaum.227,15

228 – Jairus s lekármi pri smrteľnej posteli svojej dcéry Sáry. Borus z Nazaretu mu povie pravdu. Vyhrážky farizejov. Borusova odpoveď a otázka na Jairusa.

Ako sme stúpali na solídny kopec, ktorý sa dvíhal nad veľkým zálivom, na úpätí ktorého je postavený už známy penzión, a ponad ktorý vedie hlavná cesta do Jeruzalema, vo veľkej diaľke sme spozorovali kafarnaumskú loď, ako bojuje s vlnami, a keďže vietor začínal byť čoraz nepokojnejší, veslá zdvihli do vzduchu a nechali sa potlačiť priamo do prístavu v Kafarnaume. 228,1

Ľahko si je predstaviť, aký výraz nadobudla Jairusova tvár, keď mu poslovia, ktorých za Mnou poslal, priniesli odpoveď, ktorú som mu dal poslať po Baramovi.228,2

Jairus rýchlo zvolal všetkých doktorov zo širšieho okolia – aj ten z Nazaretu bol privedený, lebo tento bol takpovediac Mojím učeníkom a ako zázračný lekár mal to najlepšie meno, keďže obyčajným priložením rúk skutočne dokázal za okamih vyliečiť veľmi ťažko chorých.228,3

Keď ale tento došiel do Kafarnaumu a uvidel chorú dcéru, začal veľmi krčiť plecami, a po nejakej chvíli prehovoril ku všetkým, okolo smrteľnej postele stojacim lekárom: „Jej dokáže pomôcť už len ten, ktorý ju stvoril! Pozrite sa, dievča sa pri veľkom rozhorúčení počas nejakej oslavy napilo studeného nápoja a postihol ju pokračujúci rozklad pľúc, takže do siedmich dní s ňou bude a musí byť amen! Nové pľúca jej stvoriť nevieme, takže jej nedokážeme pomôcť, ani keby nám ponúkli celý svet!“228,4

Hovorí Jairus: „Myslíš si, že túto chorobu by nedokázal vyliečiť ani božský preslávený Ježiš, ktorý túto moju dcéru už raz prebudil zo skutočnej smrti, rovnako ako dcéru veliteľa Kornélia, u ktorého moja dcéra túto chorobu pred pár dňami dostala?“228,5

Hovorí lekár z Nazaretu: „Ó áno, Ten určite; keby chcel! Ale tam si už predsa vyslal poslov; tuším, že na Kis, kde teraz zväčša prebýva u Jonu, ale On vám plným právom poslal odmietavú odpoveď, a až potom zavolali nás; no my nič viac nezmôžeme!“228,6

Hovorí Jairus: „Ja som ho dal čo najúpenlivejšie prosiť; a On, ktorý nekáže nič iné len lásku, a ako má človek činiť dobro dokonca aj svojim nepriateľom, dá poslom, ktorých som za Ním vyslal, takúto odpoveď!“ 228,7

Hovorí lekár z Nazaretu: „Presne takú, akú ste si vy všetci, ktorí sa nazývate služobníkmi Najvyššieho, aj zaslúžili! Povedz mi, čo by to musel byť za človeka, aby pri takom správaní z vašej strany dokázal zostať vaším priateľom?! Veru, samotný Boh by vám nemohol preukázať väčšie dobrodenie, ako vám ho v tej najplnšej miere preukázal tento čisto božský Ježiš! Čo mu ale za to urobíte vy?! Prenasledujete ho ako najhroznejšieho kriminálnika, a keby ste sa ho dokázali zmocniť, už by ste ho boli dávno zabili. Keďže je však zjavne pod ochranou Božej ruky, urobili ste Mu aspoň všetko to najhoršie, čo ste dokázali.228,8

Čo vám urobila Jeho chudobná, nadovšetko zbožná a bohabojná matka Mária, že ste jej museli zobrať jej beztak veľmi malý domček s dvoma malými záhradkami, a za verejného poníženia ju spolu s Jozefovými deťmi vyhnať, akoby to bola obyčajná kriminálnička?!228,9

Prečo, pýtam sa teraz, ste to urobili?“228,10

Hovorí Jairus: „Pretože nás všade spochybňoval a nepriateľsky sa staval voči kňazom a svätyni Božej – to snáď bude dostatočný dôvod?!“ 228,11

Hovorí lekár z Nazaretu menom Borus, ktorý bol rodený Grék: „Ach – hinc ergo illae lacrimae[62]?! Počúvajte! Ja som, ako všetci dobre viete, Grék, a s vašou teológiou teda nič nemám, hoci mi vôbec nie je cudzia. Som ďaleko od toho, aby som znevažoval vášho Mojžiša a všetkých ostatných – s ktorými vaši predkovia do jedného zaobchádzali zle – keďže ich učenia a napomenutia sa nijako nelíšia od tých, ktoré vám predostrel môj najbližší priateľ Ježiš, a sú preto tiež plné pravdy a božského ducha.228,12

Porovnajte si to s vašou súčasnou teológiou a vašimi nanajvýš opovrhnutiahodnými, úbohými chrámovými ustanoveniami a chvályhodnou inštitúciou svätyne ako takej, a vy sami by ste museli nahlas zvolať: Quam mutatus ab illo[63] ! 228,13

Prečítajte si popri vašich súčasných ustanoveniach len proroka Izaiáša a dôjdete pritom k živej viere, že Jehova, Mojžiš a proroci musia byť predsa len čímsi viac ako len dobre využiteľnou historkou, slúžiacou vaším chamtivým zámerom a vášmu príjemnému životu, a vás samých potom iste bude musieť striasať z tých najnehoráznejších svinstiev, ktoré páchate na posvätných miestach!228,14

Keď vám ale božský Ježiš, s ktorým Boh pôsobí priam hmatateľne, podobne ako Izaiáš, predostrie vaše neslýchané zločiny, a chce vás ako pravý priateľ priviesť naspäť k Bohu, ktorému ste sa nesmierne vzdialili, pýtam sa: Zaslúži si za to od vás takéto zaobchádzanie?!228,15

Veru tak! Keby mi bola vlastná Jeho nepochopiteľná, vpravde božská, povedal by som až všemohúcnosť, už by sme boli dávno vybavení a mali vo veciach jasno tak, ako má jasno tých desať lodí na útesoch pri Sibarah, ktoré ste tak ľudomilne nechali vyslať proti Nemu a Jeho nanajvýš neškodným učeníkom! Zrejme Mu konečne raz došla aj Jeho božská trpezlivosť!228,16

Ešte raz hovorím: Keby mi bola vlastná Jeho ozajstná všemohúcnosť, už dávno by som na vás všetkých vylial celé galilejské more a nechal vás utopiť ako myši a potkany!“228,17

Táto Borusova veľmi priama reč rozhnevá viacerých tu prítomných farizejov a povedia mu: „Drž si svoj neviazaný grécky jazyk na uzde! Kvôli tomuto ťa z Nazaretu nevolali! Obávaj sa nás, lebo my máme dosť moci na to, aby sme ťa zničili!“228,18

Hovorí Borus: „Ó, tomu z celého srdca rád uverím, keďže váš svetoznámy altruizmus – scilicet[64] – je pre mňa dostatočnou zárukou! Zhodou okolností však u mňa existuje jedno veľké ,ale‘! A toto veľavýznamné ,ale‘ má za následok, že Borus z Nazaretu nemá pred vami ani ten najmenší strach!228,19

Borus síce nie je taký všemohúci ako božský Ježiš; predsa len však disponuje dostatočnou tajnou mocou, aby vás všetkých v jedinom okamihu zahubil, a ako lekár z toho potom nikomu nepotrebuje skladať účty! Porozumeli ste mi?! Ježiš je však Boh, a ja len človek, a preto má aj viac trpezlivosti ako ja! Už ma nemusíte dlho dráždiť, kým budem so svojou trpezlivosťou na konci!“228,20

Tu Borus vytiahne z tašky jednu fľaštičku a ukáže ju jedovatým farizejom s veľavýznamnými slovami: „Pozrite sa, táto zbraň je mocnejšia ako desať légií. Ja viem, ako sa ochrániť, ale keď ju otvorím, všetci ste v okamihu mŕtvi! A hľa, aj nad touto fľaštičkou stojí napísané veľké, významné ,ale‘! Ak si so mnou chcete niečo začínať, môžeme sa hneď porátať!“ 228,21

Farizeji sa veľmi preľaknú pri pohľade na túto smrtonosnú fľaštičku, v ktorej bol uchovaný veľmi účinný a rýchlo usmrcujúci jed, ktorý svojím vysoko prenikavým a nadovšetko rýchlo sa šíriacim pachom ochromil a usmrtil všetko, s čoho nozdrami prišiel do kontaktu.228,22

Tento jed bol však tajným elixírom, ktorý sa neskôr úplne stratil; samotný jed však pochádzal z jedného kríku, ktorý tu a tam rastie v najodľahlejších častiach Indie a na mieste, kde sa vyskytuje, zahubí v širokom okruhu všetok život. Farizeji to vedia, a sú preto od strachu úplne ochromení, a Jairus prosí Borusa, aby fľaštičku zase odložil.228,23

Borus to urobí, ale Jairusovi povie: „Priateľu, ale ako môže niekto nechať takto hanebne prenasledovať Ježiša, ktorý ti preukázal také neslýchané dobrodenie?! Povedz mi na rovinu, či skutočne nevidíš, že má pravdu v každom Svojom svätom slove, alebo to naozaj len nechceš vidieť?!“ 228,24

229 – Jairusova vyhýbavá odpoveď. Borusove otvorené a ostré pokarhanie. O odplate na onom svete. Borus odmietne bojazlivému Jairusovi pomôcť.

Hovorí Jairus: „Priateľu, rozumiem ti lepšie, ako si myslíš, ale existujú tu veci, ktoré, aj keď im človek akokoľvek dobre rozumie, vo vzťahu k svetskému postaveniu človeka im vôbec rozumieť nesmie!229,1

Ako človek vysokopostavený vo svete sa často musíš smiať, keď by si v podstate mal chuť plakať, a často musíš smútiť, keď by si vlastne chcel skákať a tancovať. Čo ale zmôžeš ako jediný, osamotene stojaci človek?! Môžeš plávať proti prúdu rozbúrenej rieky, keď už ťa raz má vo svojej moci?!229,2

My, ľudia, však máme citlivú pokožkou a ešte citlivejší žalúdok – a obidve chcú byť spokojné, a nám preto nezostáva nič iné ako zavesiť myslenie a zdravý rozum na klinec a plávať s prúdom, alebo ako opovrhovaný žobrák zhynúť v nejakom kúte Zeme ako postrelené zviera.229,3

Ver mi, že ja – len tak medzi nami – poznám Krista lepšie ako ty; ale čo je to všetko platné proti Rímu a Jeruzalemu?! Keď sa čo len pohneš, je to posledný deň tvojho života!229,4

Ježiš skutočne môže byť synom Najvyššieho, o čom ja sám za seba nemám ani najmenšiu pochybnosť; môžem však, s ohľadom na moje pozemské postavenie, túto moju vnútornú vieru – áno, moje vnútorné presvedčenie! – vyjadriť otvorene?! A keby som to urobil, čo by potom s nami bolo?!“229,5

Hovorí Borus: „Čo potom, čo potom? – Pre svoju túžbu po príjemnom živote kládol svet odjakživa takéto mizerné otázky kdektorému priateľovi, ktorý si čistú pravdu vždy považoval viac ako všetko bohatstvo všetkými kliatbami zaťaženého sveta – a preto aj čistá pravda našla vždy svoj istý hrob v koži a bruchu človeka, ktorý chce príjemne žiť!229,6

Komu na príjemnom živote a ligotavej povesti pred svetom záleží viac ako na božskej pravde, ten sa aj pri tej najlepšej vrodenej povahe začne zapodievať práve takýmito otázkami a úvahami, stiahne sa z božského svetla naspäť do temnoty sveta, a zaprie tak Boha a všetko svetlo z Neho pochádzajúce. A ja sa pýtam: Prečo? Čo mu to kladie na jeho srdce ako nejakú nevyhnutnosť? Pozri, nie je to nič iné ako jeho túžba po pôžitkoch všetkého druhu! Preto sa dychtivo chytá všetkého, čo mu ich dokáže zabezpečiť, čo mu bezpečne zaistí jeho príjemný život; a keď to – často za veľkej námahy a ťažkostí – dosiahol, pričom usiloval čisto o svoju svetskú zmyselnosť, vtedy všetku pravdu hodí hneď cez palubu; a keď čo len v najmenšom postrehne, že by ňou mal jeho skvele zariadený príjemný život nejako utrpieť, radšej sa ako tyran postaví proti všetkému, čo v sebe nesie čo len iskierku ozajstnej pravdy.229,7

Keď mu ale bude biedne a ochorie, a príde za lekárom, nebude chcieť nič iné ako pravú pomoc! Prečo teda pravda len v tomto a v ničom inom?! 229,8

Pozri sa tam! Tvoja dcéra leží, nevyliečiteľne chorá – čo by si teraz dal za pravý liek, ktorý by tvojej dcére pomohol?! Ako skúsený lekár ti hovorím, že vskutku existuje jeden pravý liek, ktorý by tvojej dcére rýchlo pomohol, a takýto liek by potom bol vo vzťahu k fyzickej chorobe tvojej dcéry ozajstnou pravdou! Áno, za túto pravdu by si teraz dal všetko, ale za pravdu, ktorá by uzdravila tvoju dušu, nedáš nielenže nič, ale kvôli svojmu pohodlnému životu ju ešte aj prenasleduješ, kdekoľvek sa objaví! Povedz, kam patrí takéto správanie?229,9

Vieš rovnako dobre ako ja, že chrámový hnoj nemá žiaden účinok; vieš, že všetky takéto veci sú len príšernou poverou akurát tak vhodnou k tomu, aby u slabých ľudí zadusili každú iskru lepšieho svetla, a predsa by si každého zo svojich spoluveriacich prenasledoval s ohňom a mečom ako znesvätiteľa, ak by sa o tom otvorene zmieňoval.229,10

Pomysli ale teraz na večného spravodlivého Boha, ktorý je sám Svetlom a nezmeniteľnou večnou Pravdou, a nenechá so Sebou vyjednávať – čo On raz povie takým služobníkom, ako si aj ty?!229,11

Veru, žiaden z vás s Ním nevybabre! Či teraz veríte alebo neveríte, aj tak za bránou hrobu existuje veľký druhý svet, kde bude každý jeden odmenený presne podľa svojich skutkov a jednania!229,12

Mne nie je neznámy, pretože som ho hľadal a aj našiel. Svoj večný život mám vo svojich rukách a ak by to bolo možné, dal by som zaň tisíc telesných životov, pokiaľ by som ho nemohol získať inak ako za túto cenu. 229,13

Ja ho však mám a večný život ma naučil pohŕdať životom tela a prikladať mu len takú hodnotu, do akej mi slúži a má slúžiť k plnému dosiahnutiu večného života duše. A za to, že som to vo všetkej jasnosti a pravde dosiahol, nevďačím nikomu inému ako len Ježišovi, ktorý mi ukázal skrytú cestu, ktorá tam vedie.229,14

A tohto Ježiša, tohto Boha medzi ľuďmi, prenasledujete s ohňom a mečom a neoddýchnete si, kým Mu neurobíte to, čo vaši otcovia urobili všetkým prorokom!229,15

Ale potom vám beda! Boh vám, ktorí sa nehanebne nazývate Jeho ľudom a Jeho deťmi, poslal z nebies Boha, ktorého každé slovo je večnou Pravdou z Boha, ktorá je pre každého čestného človeka priam rukolapná, a vy ho chcete zabiť, lebo odmieta váš starý chrámový hnoj!229,16

Beda vám! Čoskoro na vás dopadne Boží hnev!229,17

Áno, teraz by som tvojej dcére iste vedel pomôcť; teraz v sebe cítim silu. Ale nepomôžem jej, lebo vy všetci už nie ste ľudia, ale diabli! Diablom však nikdy neponúknem pomocnú ruku!“229,18

Táto reč prenikla do srdca predstaveného ako žeravé šípy. Skutočne uvidel hĺbku pravdy povedaného, a už sa aj chcel vzdať svojho postu, no obával sa rozruchu. Borusovi povedal:229,19

„Jemný teda nie si vôbec, ale tvoje slová sú pravdivé. Ak by som mohol zo svojich pliec zhodiť svoj vysoký post bez toho, aby som vyvolal veľmi zhubný rozruch, vpravde, bol by som nato pre vyliečenie svojej dcéry plne pripravený! Pomysli ale na ten strašný cirkus, ktorý by po takomto kroku prepukol! Preto to zatiaľ musím odložiť na vhodnejší čas.“229,20

Hovorí Borus: „Ja som dohovoril, a teraz sa zase vrátim na lepšie cesty, ako bola cesta sem! Lebo tu je zjavne peklo na Zemi, a v ňom ani anjel nedokáže učiniť nič dobré, nie to ešte ja, slabý, telesne smrteľný človek!“ 229,21

Po týchto slovách Borus neúprosne opustí dom predstaveného a veľmi rozrušený sa ponáhľa preč. Toto sa v Kafarnaume udialo na druhý deň potom, ako sme na mori natrafili na vyslaných poslov.229,22

Ja som však oddychoval na kopci a celú túto udalosť som prerozprával celý deň predtým, ako sa v skutočnosti nasledujúceho dňa odohrala. 229,23

230 – Učeníci sa tešia z Borusovho správania. Máriina vďačnosť. Kisjonov dar Márii a synom Jozefovým. Jozesova oddanosť Bohu. Pánova upokojujúca predpoveď. Nové udalosti na Kise.

Po tomto rozprávaní, pri ktorom by všetci učeníci im známeho lekára Borusa najradšej vyobjímali a vybozkávali, sme sa ale pobrali naspäť na Kis a dorazili sme tam práve, keď zapadalo slnko.230,1

No Baram bol už s prípravou večere v najväčšom nasadení a my sme si ju po vykonanej dôležitej práci naozaj dobre vychutnali. Jedlo priviedlo aj Judáša do lepšej nálady, a aj on chválil odvahu Borusa, ktorého tiež veľmi dobre poznal.230,2

Po jedle sa o tom ešte veľa hovorilo; samotná matka Mária nemohla Borusovi dosť žehnať za to, že sa jej zastal pred predstaveným, ktorý jej dal zabaviť jej malú domácnosť.230,3

Najstarší Jozefov syn povedal: „Takže nám nakoniec náš čestne nadobudnutý majetok bude predsa len vrátený?!“230,4

Hovorí Kisjona: „Priateľu, to si neželaj! Pozrite sa, tu máte všetci lepšiu existenciu a ste pritom v bezpečí pred každým prenasledovaním, a ja vám dávam do úplného vlastníctva tamten penzión na hornom konci veľkého zálivu a k tomu nejakých sto jutier [65] zeme, takže pri takejto výmene môžete svoj malý majetok ľahko oželieť, a odtiaľto to navyše máte do Jeruzalema o viac ako pol dňa cesty bližšie ako z Nazaretu.“ Jozes je s tým úplne spokojný, predsa sa však aj Mňa opýta na Moju radu.230,5

A Ja poviem: „Čo je lepšie, je vždy lepšie; preto to prijmi, ale nikdy to nepovažuj za svoju vlastnú, ale len za od Boha na tento krátky čas prenajatú vec!“230,6

Nato Jozes povie: „Pán a brat! To nás naučil už otec Jozef, takže ani ten malý majetok v Nazarete sme nikdy nepovažovali za vlastníctvo, ale sme naň vždy hľadeli ako na Bohom zapožičanú vec na krátky čas tohto pozemského života – za čo sme mu aj denne, spolu s Tebou, ďakovali a stále sme sa pritom modlili, aby nám tento klenot uchoval pre naše najnutnejšie pozemské zaopatrenie. A On ho aj uchoval, kým to bola Jeho svätá Vôľa; no teraz spolu s Jóbom hovorím: Pán nám to dal, a keď sa Mu zapáčilo, zase nám to vzal. Jedine Jeho svätá Vôľa nech sa stane a Jemu jedinému nech je všetka česť, všetka chvála a všetka sláva! Čo Boh zoberie, to môže bohato vynahradiť. Nuž, v tomto ohľade sme ako Tvoji pozemskí bratia a sestry v poriadku; ale zobrali nám aj všetko naše náradie a všetko zariadenie domácnosti. Myslíme si, že toto by nám malo byť vrátené alebo by nám zaň mali aspoň zaobstarať nejaké iné použiteľné.230,7

Hovorím Ja: „Ohľadom tohto môžeš byť pokojný – o tri dni sa vydáme na Nazaret a všetko nám bude musieť byť vrátené! Máme predsa so sebou anjela najmocnejšieho rádu! Jeden pokyn a všetko bude v poriadku; a keby nám nestačil jeden, v každom okamihu nám tu stoja pripravené k službe celé légie!230,8

Hovorím ti: Čo Otcovi predostriem vo Svojom srdci, to On učiní; a čo chce Syn, to chce vždy aj Otec vo večnosti, a nikdy neexistuje žiaden rozdiel medzi Vôľou Otca a Vôľou Syna! Ver Mi: Otec a Syn nie sú dvaja, ale vo všetkom úplne len jeden! Preto buď teraz pokojný a ver, že je to tak!“ 230,9

Hovorí Jozes: „Pán a brat, tomu, pravdaže, všetci veríme, a ako by sme aj neverili, keď sme boli od Tvojho narodenia stále okolo Teba a videli sme nespočetné množstvo znamení, ktoré nám až príliš jasne dávali na známosť, kto si. Veď brat Jakob spísal celú veľkú knihu od Tvojho narodenia až do Tvojich dvanástich rokov, odkedy si až do tohto veku viac nečinil žiadne znamenia, ale si s nami žil a pracoval ako obyčajný človek, takže by sme skoro až zabudli, kto si, keby nami pred pár rokmi nebola poriadne otriasla pozemská smrť nášho milovaného otca Jozefa.230,10

Keď Jozef umieral v Tvojom náručí, jeho posledné slová boli sprevádzané blažene povzneseným úsmevom, a zneli takto:230,11

,Ó môj Bože a môj Pane! Aký si len ku mne milosrdný a milostivý! Och, teraz vidím, že neexistuje žiadna smrť – budem žiť večne! Ach, aké nádherné, Bože, sú Tvoje nebesá! Deti, pohliadnite na Toho, kto teraz moju umierajúcu hlavu podopiera Svojimi rukami! Je to On, môj Boh, môj Stvoriteľ! Ó, aká blaženosť, umierať pre tento úbohý svet vo všemocnej náruči svojho Stvoriteľa!‘230,12

Po týchto slovách skonal a my všetci sme nahlas plakali, len Ty jediný si neplakal. My sme však pochopili, prečo si neplakal.230,13

A hľa, od tohto okamihu sme už nikdy nemohli zabudnúť, kto si, keďže Jozef nám to vo svojej poslednej hodine svojho pozemského života až príliš jasne vysvetlil! Ako by sme teraz mohli neveriť všetkému, čo hovoríš, keď dobre vieme, kto vo svojej podstate si?!“230,14

Hovorím Ja: „Veľmi dobre, Moji drahí bratia! Že ste tu teraz takto prehovorili, je úplne správne, lebo sme tu spolu ako plne zasvätení, a takéto vedenie už nemôže byť nikomu súdom – až na jedného, pokiaľ ho to skryte urazí! (Tým bol myslený Judáš.)230,15

Ak sa však budeme nachádzať medzi cudzími deťmi sveta, musíte byť opatrní a o týchto veciach pomlčať! Teraz si ale poďme odpočinúť, aby sme sa zajtra skoro ráno mohli ujať jednej práce!“ Nato sa všetci spokojne odoberú na odpočinok.230,16

231 – Kisjonovi ľudia uväznia chrámovú bandu zlodejov a pašerákov. Rozkazy Kisjonu a rímskych sudcov v tejto veci.

Len Kisjona, Baram, Jonael a Jairuth so služobníkom Archielom idú von, a Kisjona kontroluje, či je v jeho veľkej domácnosti všetko v poriadku. Všetko je všade v najlepšom poriadku; mýtnici a stráže sú v dobrej nálade a informujú svojho Pána, že túto noc sa má odohrať ešte jeden dôležitý záťah, ako ich už oboznámili.231,1

Kisjona sa usilovne vypytuje, čoho sa to týka, a či to postihne nejakých chudobných ľudí, ktorí nesú na trh svoje skromné zásoby, aby z toho mohli zaplatiť svoje dane.231,2

Nato šéf mýtnikov hovorí: „Pán a majster! Ty vieš, ako veľmi si my všetci vážime a rešpektujeme tvoje nanajvýš spravodlivé a pre chudobných ľudí naozaj veľmi mierne nariadenia; ale pri tomto záťahu nejde o žiadnu chudobu, ale o mnohostrannú hanebnosť zo strany židovských farizejov, kňazov a levitov.231,3

Títo v širokom okolí vykonali množstvo nanajvýš hanebných zabavení a vyvíjali nátlaky, a okolo polnoci budú z Kafarnaumu do Jeruzalema viezť rôzny dobytok, obilie, víno a vybavenie rôzneho druhu – nie však zákonnou cestou, ale ich vlastnou tajnou cestou, ktorú si vybudovali cez hory. 231,4

Ty vieš, že kvôli tomu veľkému bralu, ktoré svojimi vysokými a strmými stenami prečnieva do mora, po zemi do Sibarah – kde sa nachádza tvoje predsunuté mýto, ktoré vždy prenajímaš – nie je možná žiadna cesta, a ľudia, dobytok a všetky ostatné veci sa sem musia prepravovať z konkrétneho prístavu po vode, prípadne sa dá plaviť po pokojnom mori, čo sa ale deje len zriedka, priamo do Pirah, kde máš tiež svoje mýto, ktoré je teraz prenajaté na desať rokov.231,5

Aby sa vyhli všetkým tvojim mýtam, dali bohatí farizeji robotníkom vybudovať tajnú cestu cez hory, a to už z oblasti Samárie, a touto cestou sa dnes pokúsia prvýkrát prejsť.231,6

Zhruba dvetisíc krokov odtiaľto, smerom k údoliu naproti Káne, preniknú cez údolie na mieste, kde cez potok vedie nami postavený most – po ceste, ktorá už dávno leží na tvojej zemi, vedie ponad potok a po ľavej strane údolia smerom na Kánu. My sme ale už skôr na najlepších miestach rozostavili dvesto plne vyzbrojených dozorcov, strážcov a drábov. Hovorím ti, otče a pane, ani myš neprekĺzne! Týchto najhorších darebákov chceme poučiť o Jehovovi tak, že si ho zapamätajú na celý život!“231,7

Hovorí Kisjona: „To ste zariadili naozaj dobre; vaša odmena vás neminie! Peniaze, ktoré majú obchodníci so sebou, budú zabavené ako korisť, a všetok dobytok, obilie, múka a vybavenie tu zostanú dovtedy, kým tí hriešnici každého jedného, ktorého násilím obrali, presne neurčia, a my im to potom všetko svedomito vrátime.231,8

Ale zato, že cez moje hory a lesy bez môjho dovolenia vybudovali cestu, dostanú pokutu vo výške tisíc libier striebra od rímskeho sudcu, ktorý si tu v mojich domoch zriadil svoj úrad. Z toho dve tretiny pripadnú cisárovi a jedna tretina do mojej kasy, podľa práve tu platných zákonov.“ 231,9

Práve teraz však prichádza rímsky sudca a pýta sa, čo sa to na mýte deje, či sa očakávajú nejaké podozrivé osoby, a či je potrebná nejaká vojenská výpomoc. No vrchný mýtny mu pripomenie to, o čom bol už oboznámený počas dňa.231,10

Hovorí sudca: „Á, o toto ide! Len sa uistite, že tých čiernych darebákov chytíte! Potom im tu udelíme niekoľko rukolapných lekcií o rímskych zvykoch a zákonoch! Týmto potom pre všetku budúcnosť zájde chuť ožobračovať poddaných Ríma, ktorí potom nie sú schopní zaplatiť cisárovi požadovanú daň, zatiaľ čo od tých čiernych darebákov nie je možné vymôcť ani jeden statér! Títo chlapi sa skrývajú za rúškom večnej chudoby a pritom vo veľkých množstvách zakopávajú zlato, striebro, perly a drahé kamene. A kafarnaumskí sú presne tí praví, takisto ako tí z Chorazin! No, len sa tešte, vy viťúzi, vaše vyčíňanie sa zatrhne takým spôsobom, že na to budete spomínať celý život!“231,11

Sudca to sotva dopovedal, keď už z diaľky smerom od údolia počuť veľký krik. Mýtnik si od radosti začne mädliť ruky a lakonicky povie: „Aha, aha, už sa stretli, o štvrť hodiny budú tu. Teraz len rýchlo zapáliť všetky fakle, aby tu v údolí bolo svetla ako cez deň a žiaden z tých darebákov nemohol ujsť!“231,12

Rýchlo sa zapálilo nejakých štyridsať veľkých pochodní, ktoré celú oblasť doširoka rozsvietili, a zapaľovači sú so svojou prácou ledva hotoví, keď už prichádza prvá skupina pozostávajúca z dvanástich farizejov, ktorí boli za lup zodpovední; mali ho doviezť do Jeruzalema a tam predať. 231,13

Statní strážcovia postavia dvanásť spútaných farizejov pred mýtnu závoru a povedia Kisjonovi: „Pane, tu sú tí hlavní vtáci – piati z Kafarnaumu, traja z Nazaretu a štyria z Chorazin! Samí zabijaci, ktorí sú hodní svojich peňazí! Za nimi nasleduje všetko možné – kopa volov, kráv, teliat, kôz, oviec, obilím naložených okolo štyristo oslov, spolu s mláďatami, rovnaký počet ťažných zvierat naložených mechmi s vínom, a opäť nejakých päťsto oslov a ťažných koní so spútanými, krásne stavanými dievčatami a chlapcami vo veku od dvanásť do osemnásť rokov, ktorí boli všetci určení na veľký trh v Sidóne. Popritom je tu, prirodzene, ešte množstvo sluhov týchto dvanástich hlavných vtáčikov! Všetko to sem čochvíľa dorazí, takže len urobte miesto, aby sa sem všetko pomestilo!“231,14

Hovorí Kisjona: „Hneď otvoriť veľké zádržné sklady pri mori; tam sa všetko pomestí, a pre deti veľké priestory tu na hore, a hneď sa postarať, aby dostali niečo na jedenie a pitie, lebo títo dvanásti netvori im na ceste určite zaistili len veľmi skromnú poživeň. Ó Bože, ó Bože, prečo dovolíš, aby takíto diabli mali na Zemi moc nad úbohými mierumilovnými ľuďmi?!“ 231,15

232 – Oslobodenie ukradnutých detí a starostlivosť o ne. Pánova rada ohľadom súdneho stíhania zločinných farizejov.

Už je počuť nárek detí, ktoré boli násilím vytrhnuté z náručia svojich rodičov. Kisjona a Baram, Jonael a Jairuth s anjelom sa deťom ponáhľajú naproti; no sudca dá tých dvanástich poriadne spútať a umiestniť do pevného väzenia.232,1

Hneď nato prichádza rad detí. Anjel ich všetkých v jednom okamihu uvoľní z oslov a ťažných koní, ktoré ich nesú, ale detí je viac, ako uviedli prví honci, ktorí priviedli tých dvanásť hlavných vtáčikov, keďže na viacerých ťažných koňoch boli spútané po troch. Všetky deti sa trasú od strachu a hrôzy, lebo si myslia, že sa im tu prihodí niečo zlé; no anjel k nim veľmi láskavo prehovorí a povie im, že sa im tu nielenže nestane nič zlé, ale práveže len niečo veľmi dobré, a že už nasledujúci deň sa ocitnú v náručí svojich rodičov, ktorí za nimi nesmierne smútia. Potom sú deti už pokojnejšie.232,2

Niektoré však stále nariekali od bolesti, ktorú im spôsobili putá; niektoré mali na svojich krehkých telách krvavé miesta, lebo keď plakali, bili ich, keďže svojím plačom mohli prezradiť celú veľkú karavánu. Väčšina bola nahá, lebo oblečených by ich na ceste z Kafarnaumu do Sibarah, popri ktorom tiež išli, mohol niekto spoznať a karavánu niekde prezradiť. Preto sa bolo treba postarať aj o najnutnejšie oblečenie.232,3

Kisjona hneď vydal veľké množstvo ľanového plátna a všetci museli robiť zástery, aby ráno každé dieťa mohlo jednu dostať. Veľa rúk bolo s veľkou prácou čoskoro hotových. Deti však hneď odviedli do veľkej útulne, ktorú dal Kisjona zvlášť postaviť o čosi vyššie nad mýtom.232,4

Keď boli deti umiestnené v útulni, dorazila už aj hlavná kolóna s dobytkom a všetkými ostatnými vecami. Všetko bolo prijaté a uskladnené, no sluhovia tých dvanástich boli tiež spútaní a umiestnení do veľkého väzenia. 232,5

Keď ruch ustal a všade boli rozmiestnené stráže, odobral sa aj Kisjona so svojimi štyrmi spoločníkmi na odpočinok – ten však príliš dlho netrval, keďže začal neskoro a prichádzajúci deň sľuboval mnoho a veľkých starostí. 232,6

Do úsvitu vládol všade pokoj, ale s východom slnka už bolo všetko na nohách a Kisjonove prvé kroky smerovali ku Mne, aby Mi oznámil všetko, čo sa v noci udialo a, prirodzene, obdržal odo Mňa radu, čo by sa teraz podľa Božej spravodlivosti malo podniknúť.232,7

Ja som mu ale vyšiel naproti a opísal mu, čo sa počas tejto noci udialo, a tiež mu poradil, čo by mal okamžite urobiť. Tá rada znela takto: 232,8

„Bratku, predovšetkým rýchlo vyšli z miestneho cisárskeho súdu jedného splnomocneného posla do Kafarnaumu za veliteľom Kornéliom, aby sem poslal komisára, ktorý týchto dvanásť hriešnikov vyšetrí a vynesie nad nimi rozsudok, a aby všetkým zúčastneným, ktorí musia tých dvanástich označiť, mohol byť v čo najkratšom čase vrátený ich ukradnutý dobytok, ale hlavne ich deti! Lebo pre prípad takýchto mimoriadnych darebákov je tento miestny špeciálny súd primalý, a v takýchto prípadoch aj bez kompetencií. Ale o Mne sa netreba zmieňovať!232,9

Tí dvanásti farizeji však vyššiemu súdu ešte narobia problémy! Ohľadom lúpeže sa im nebude možné dostať na kožu. Ani obídenie mýta ich nebude trápiť, lebo v celej zemi majú voľný priechod a keďže sú deťmi tejto zeme, podľa zákona od nich aj tak nie je možné vymáhať žiadne clo, takže mýto neobchádzali kvôli tomu, ale len zo strachu pred ľuďmi. Lebo pri podobných príležitostiach už na to doplatili, a kvôli tomu si do Jeruzalema vybudovali tajnú cestu.232,10

Preto je tu len jedna kauza, za ktorú môžu byť súdom odsúdený k veľkej náhrade škody a to za porušenie lesného zákona, ktorého sa dopustili v tvojich lesoch, a k tomu nebudú zďaleka stačiť ani všetky zadržané veci, ktoré sú teraz v tvojich rukách, ani s peniazmi, ktoré majú pri sebe. 232,11

Ako druhú nutnosť daj teda do lesov rýchlo poslať znalcov v sprievode súdneho splnomocnenca, aby ocenili škody, takže keď sem dorazí vyšší sudca, bude už k dispozícii všetko, čo je nutné k právoplatnému rozhodnutiu; lebo inak začne súd všetko zoširoka vyšetrovať a poškodení sa k svojim veciam dostanú možno až o rok. Ak ale bude pripravené všetko, čo súd považuje za nutné, môže tento rýchlo vyniesť rozsudok a po rozsudku prikročiť k jeho vykonaniu.“232,12

Po tejto informácii sa Kisjona hneď poberie za svojimi úradníkmi a všetko hneď zariadi tak, ako som mu poradil.232,13

Jedna malá plachetnica sa za veľmi priaznivého vetra ponáhľa do Kafarnaumu; a sám rímsky sudca s ôsmymi prísažnými znalcami sa rýchlo poberie do hôr, ktoré od Kisu ohraničujú ľavú stranu údolia; a do hôr na pravej strane údolia vyšle komisára s ďalšími ôsmymi prísažnými znalcami. 232,14

Okolo štvrtej hodiny popoludní dorazí vysoký súdny komisár s dvoma pisármi a znalci z obidvoch hôr s presne vyčíslenými škodami.232,15

233 – Ostré vypočúvanie dvanástich farizejov. Osvedčenie cisára Augusta v prospech farizejov.

Rýchlo sa podniklo predbežné prešetrenie, a keď toto bolo ukončené, boli predvedení tí dvanásti. Keď ich vrchný sudca osloví, povedia: „My sme pánmi sami pre seba a máme svoj vlastný súd vo svätyni v Jeruzaleme. Mimo Boha a tohto súdu nie sme povinní sa za svoje konanie nikomu zodpovedať, takže sa nás môžeš vypytovať, koľko chceš, aj tak od nás už nedostaneš žiadnu odpoveď, lebo my stojíme na zákonnej pôde, ktorá je veľmi pevná, a vy na nás nebude mať nič.“233,1

Hovorí sudca: „Na takúto tvrdohlavosť mám pri sebe liek – volajú sa palica a bič! Tieto vás už donútia hovoriť! Lebo súd nerozlišuje podľa postavenia; pred zákonom sú si všetci rovní!“233,2

Hovorí prvý z dvanástich farizejov: „Och, tento liek poznáme a tiež jeho silu a účinok; poznám však aj iný liek! Ak budeme chcieť použiť tento a pravdepodobne ho aj použijeme, potom budeme určite poslednými, nad ktorými sa odvážiš vyniesť rozsudok! Poznáš slávne osvedčenie cisára Augusta, ktoré vlastnoručne napísal a dal poslať kňazom do Jeruzalema, kde hovorí: 233,3

,Táto kňazská kasta vyhovuje cisárskemu trónu Ríma viac ako ktorákoľvek iná, preto aj majú byť všetky ich zákony a privilégiá chránené ako posvätné! Beda tomu, kto ich napadne! Páchateľ bude odsúdený za velezradu k tomu najprísnejšiemu trestu!‘ Tento zákon platí teraz rovnako, ako platil pred tridsiatimi rokmi. Pokiaľ by ti mal byť neznámy, teraz ti ho pripomíname. Teraz rob, čo a ako sa ti páči, my však potom budeme robiť tak, ako sa páči nám!233,4

Zádržné sme si vzali podľa plného zákonného práva, a nikto nám ho nemôže a nesmie vziať. Momentálne násilie to síce dokáže, lebo naša protisila je malá; keď sa tu však oslobodíme, musíme byť prepustení na slobodu, a potom už budeme vedieť, ako ďalej pokračovať!“233,5

Hovorí vrchný sudca: „Kvôli zádržnému – ktoré ste si pred Bohom, ako aj pred všetkými čestnými ľuďmi, ako ten najnehanebnejší lup skôr ukradli, než si ho skutočne zákonne privlastnili – pred týmto súdom nesedíte, keďže, žiaľ, až príliš dobre viem, aké privilégiá ste si svojimi machináciami od cisára vymohli.233,6

Keby vás Augustus poznal tak ako ja, veru, boli by ste od neho dostali úplne iné osvedčenie! Žiaľ, nechal sa oklamať falošným svitom a jas vašej lampy považoval za slnečný jas, a preto vám udelil to privilégium. 233,7

Teraz je to však na mne a veliteľovi Kornéliovi, ukázať vás cisárovi vo vašej pravej podobe, a o svoje privilégium potom veľmi rýchlo prídete! Mimochodom, vyhrážať sa mi môžete, koľko chcete, lebo aj ja sa pohybujem po zákonnej pôde. My, vyšší sudcovia tejto zeme, sme až prednedávnom dostali nové nariadenie v súvislosti s vašimi machináciami, ktoré cisárovi už nie sú neznáme, a to s veľkým dôrazom na to, aby sme vás čo najostrejšie sledovali, a ja vás uisťujem, že toto nové nariadenie z Ríma budeme my, vyšší sudcovia, nadovšetko verne a svedomite dodržiavať, ako sme vám to už naznačili spôsobom, ktorý vám iste nie je príliš príjemný! Pochopili?! 233,8

Presne ako africkí baziliškovia, vyciciavate poddaných cisára do poslednej kvapky krvi, robíte z nich žobrákov a to, čo po vás zostane, si vezme nájomca zeme Herodes, aby si pekne v luxuse mohol vydržiavať svojich tisíc konkubín. Chudobní ľudia však musia trpieť v tej najväčšej biede! Je toto správne?!233,9

Ak existuje nejaký Boh, ktorý má v sebe len toľko spravodlivosti ako ja a toľko lásky k ľuďom ako môj plášť, potom nie je možné, aby takým diablom, ako ste vy a váš Herodes, dovolil ešte dlhšie vládnuť nad tými úbohými ľuďmi!233,10

,Miluj svojho blížneho ako seba samého!‘ – tak znie morálny zákon vo vašej knihe, ktorú vám mal dať váš Boh. Ako ho ale dodržiavate?!233,11

Váš ozajstný zákon, ktorý neustále usilovne praktizujete, spočíva v nenávisti voči každému, kto vás nechce podporovať vo vašom nadovšetko požívačnom a zmyselnom živote! Nanešťastie sa vám úskokom podarilo presadiť zákon, pod rúškom ktorého teraz prevádzate neslýchané vydieranie. 233,12

V tu predloženom prípade zabavenia, ktoré sa má tváriť zákonne, ste sa našťastie dopustili jedného činu, pre ktorý nehovorí žiadna, ani zdanlivá spravodlivosť, ani žiaden mne známy zákon, a tento čin, za ktorý jediný tu teraz stojíte pred súdom, spadá pod zákon o poškodzovaní lesa, ktorého ste sa dopustili vo veľkom rozsahu v krásnych lesoch Kisjonu, ktorý je Grék, a oddaný a výhradný poddaný Ríma, ktorého práva by každý rímsky cisár ochraňoval s celou légiou, ak by ste sa ho chceli čo len v najmenšom dotknúť, keďže za to cisárovi každoročne odvádza tisíc libier, čo veru nie je žiadna maličkosť.233,13

Po celej línii cesty, v dĺžke takmer piatich hodín ste pri stavaní vašej tajnej pašeráckej cesty zničili skoro tisíc krásnych mladých cédrov a niekoľko tisíc kusov iného, menej hodnotného starého i mladého lesného porastu, čím ste podľa potvrdenia prísažných znalcov spôsobili Kisjonovi škodu viac ako desaťtisíc libier. No, ako teraz túto škodu nahradíte?!“ 233,14

Hovorí prvý farizej: „Či nevieš, že Zem patrí Bohu a my sme Jeho deti, ktorým jediným túto Zem daroval? No tak, ako má samotný Boh právo robiť si so Zemou, čo chce, tak aj my, ako Jeho deti, máme právo robiť si s ňou, čo chceme. Aj keď nám nejaká pohanská mocnosť toto právo na nejaký čas vytrhla z rúk, takto to dlho nevydrží – Boh im ho vezme a vráti nám, Jeho deťom. 233,15

Z uhla pohľadu Božích práv sa nemusíme zodpovedať za žiadne poškodzovanie lesa, keďže Zem patrí nám a my si s ňou môžeme robiť, čo chceme. Ale kvôli veľkej pozemskej moci – pravdaže len zdanlivej – ktorú teraz Rimania nad nami uplatňujú, sme ochotní pristúpiť na kompenzáciu. No z desaťtisíc libier by sa malo odrátať zhruba deväť desatín, lebo toľko vedomostí máme aj my, aby sme dokázali posúdiť, akú cenu majú stromy, ktoré sme vyťali; a na rôzne premostenia sa samozrejme použila len najmenšia časť z nich. Čo je teda dôvodom takých vysokých škôd?! Teraz je tu nová cesta, ktorú môže colník Kisjona dobre využiť! Keby ju dal postaviť sám, vyšla by ho najmenej na tisíc libier; teraz tam môže zriadiť nové mýto a za rok má naspäť trojnásobok toho, čo stála celá cesta.“233,16

Hovorí vrchný sudca: „V mene cisára a jeho múdrych zákonov, s ohľadom na škodu vyčíslenú prísažnými znalcami a fakt, že si pod zámienkou Detí Božích privlastňujete všetku moc nad celou Zemou, čím logicky pod vašu moc spadá aj cisár, ktorému sa o takom niečom doteraz zrejme ani nesnívalo, čím ste sa však dopustili tej najnehanebnejšej urážky majestátu posvätnej osoby cisára, odsudzujem vás na peňažnú pokutu vo výške 20 000 libier, z čoho jedna tretina pripadne Kisjonovi, dve tretiny však cisárovi, v prospech ktorého prepadajú aj všetky vaše zadržané veci!233,17

Keďže sa však k urážke majestátu vzťahuje ako neodvolateľný trest buď smrť alebo večné vyhnanstvo, musíte si teraz zvoliť, čo je vám milšie, či sťatie sekerou alebo večné vyhnanstvo do európskych ľadových oblastí! Prehovoril som v mene cisára a jeho múdrych zákonov! Všetko sa hneď teraz vykoná! Právo bude vykonané, aj keby sa svet mal rozpadnúť!233,18

Hľa, takto koná vysoký sudca z Ríma, a nebojí sa nikoho okrem bohov a cisára!“233,19

Nato si dá podľa rímskeho zvyku doniesť vodu a umyje si ruky; dráb však zlomí palicu vo dvoje a hodí ju tým dvanástim pod nohy.233,20

234 – Farizeji v kaši. Zaplatenie vysokej pokuty. Nové podozrenie: ulúpenie cisárskych daní farizejmi.

Tu sa farizeji začínajú báť, no jeden, ktorý bol o niečo odvážnejší, hovorí sudcovi: „Pane, zruš ten druhý rozsudok! Radšej pri tom prvom zaplatíme štvornásobok a to do 48 hodín!“234,1

Hovorí sudca: „Prijímam túto ponuku, predsa ale trvám na vyhnanstve na celých desať nasledujúcich rokov! Ste s tým spokojní?“234,2

Hovoria farizeji: „Pane, zaplatíme päťnásobok v čistom striebre, ak nám úplne odpustíš vyhnanstvo!“234,3

Hovorí vrchný sudca: „Nech je tak, ale so súdnou výhradou, že počas desiatich rokov budete pod rímskym policajným dohľadom, a každý protiprávny pokus vrhnúť zlé svetlo na štát a jeho hlavu, alebo akékoľvek negatívne poznámky namierené voči Rímu, takisto ako každé svojvoľné, súdu vopred nepredložené a súdom neschválené zabavovanie a zadržiavanie v akejkoľvek podobe a pod akýmkoľvek názvom bude mať za následok okamžité vyhostenie do Európy na desať rokov, z ktorého sa už nebude možné vykúpiť! Peniaze však musia byť zložené tu v tejto súdnej sieni do 48 hodín; hodinu nad rámec lehoty však už v intenciách tohto zmierneného rozsudku nebudú akceptované, ale už len za podmienok a náhrad stanovených prvým rozsudkom. 234,4

Teraz ale ešte niečo! Kým vám bude prinavrátená sloboda, musíte uviesť mená a adresy strán postihnutých vaším hanebným zabavením, aby som ich sem mohol zavolať a vrátiť im všetko, čo ste im zabavili – ako deti, dobytok, obilie a víno!“234,5

Tejto výzve farizeji vyhovejú a presne uvedú všetky mená a miesta. A sudca hneď vyšle poslov na všetky označené miesta, a neuplynie ani desať hodín, kým dorazia všetci, čo si majú na Kise čo vyzdvihnúť.234,6

Dvanásť farizejov hneď odkryje svoje ťažnými zvieratami ťahané vozy s peniazmi a všetci sú úplne ohromení tou neslýchanou masou zlata a striebra. Mali so sebou toľko striebra a zlata, že svoju pokutu by poľahky mohli zaplatiť aj päťkrát! Vrchnému sudcovi bolo z celého srdca ľúto, že tú pokutu nestanovil vyššiu.234,7

Napadla mu ale jedna múdra myšlienka, vypočuť kvôli tejto veci farizejov ešte raz a takto sa ich začal pýtať: „Počúvajte, požadovanú sumu ste zaplatili podľa správnosti a v rukách máte k tomu potvrdenku! No keď som teraz u vás odhalil takéto množstvo peňazí, musí mi to pripadať v podstate nemožné, aby ste k takej kope zlata a striebra prišli spravodlivým spôsobom – veru, keby sem dnes so svojou hotovosťou prišiel cisár, je veľmi na pováženie, či by sa jeho hotovosť vyrovnala tej vašej – preto mi teraz veľmi stručne a jasne vysvetlite, ako ste prišli k toľkému zlatu a striebru, lebo táto záležitosť mi pripadá nanajvýš podozrivá!“ 234,8

Hovorí prvý farizej: „Aká podozrivá? Čo podozrivá?! To sú za päťdesiat rokov ušetrené peniaze od všetkých ustanovených farizejov, kňazov a levitov tohto kraja, určené pre svätyňu; a teraz je čas, kedy ich musíme doručiť chrámu. Aj tak je to ale najmenšia suma, aká kedy bola z Kafarnaumu svätyni odvedená. Nie je to nič iné ako obety, dedičské dane a zvláštny chrámový odvod – teda úplne poctivo získané a zhromaždené peniaze.“ 234,9

Hovorí vrchný sudca: „Slovo ,poctivo‘ odložíme radšej nabok! Aj keby to tak bolo, ide tu o vydieranie a úbohé naháňanie dedičstva, a poctivosť je od tohto bohatstva na hony vzdialená.234,10

Mne, rovnako ako všetkým vyšším súdom, bolo len pred mesiacom priamo z Ríma oznámené, že už pol roka sa očakávajú dane z Malej Ázie a jednej časti miest ležiacich na Ponte. Mali byť už dávno vybraté a odoslané, pričom mali pozostávať zo zlata, striebra, drahých kameňov a perál – zlato a striebro zväčša v nerazenom stave. Celkový obnos mal byť len v zlate 20 000 libier, v striebre 600 000 libier a približne rovnaká hodnota v drahých kameňoch a perlách.234,11

Vidím ešte päť neodkrytých vozov; odkryte ich, nech môžem prehliadnuť ich obsah!“234,12

S viditeľnými rozpakmi odkryjú ďalších päť vozov, a hľa, boli plné rozličných drahých kameňov, zväčša v surovom, nebrúsenom stave, a jeden voz, ktorý vážil viac ako tonu, bol plný malých a veľkých, ešte nevŕtaných perál.234,13

Keď si to vrchný sudca všetko dobre prezrie, povie: „Vidí sa mi, že je jasné, kam sa podeli dane a poklady odoslané z Pontu a Malej Ázie! Pri vašej prefíkanosti bude ťažké zabezpečiť všetky potrebné dôkazy, ale aj tak sa pri všetkých bohoch a ich nebesách odvážim odprisahať, že tu predo mnou ležiace a v Ríme už dlho očakávané peniaze z daní a ďalšie poklady už akoby boli v mojich rukách! Preto len pekne zostaňte tu, a keď sa dostavia zúčastnené strany, otvorím veľké vyšetrovanie!“234,14

Keď farizeji z úst vrchného sudcu začuli takéto slová, dosť pobledli, a začala sa ich zmocňovať značná horúčka, čo sudcovmu oku neuniklo; a sudcovi z Kisu hovorí: „Bratu, myslím, že sme pochytali veľké dravé vtáky.“ 234,15

235 – Veľká radosť vrchného sudcu Fausta a jeho dojímavé stretnutie s Pánom.

Hovorí sudca z Kisu: „Vieš čo, priateľu, už okolo troch týždňov sa tu striedavo zdržiava slávny Ježiš z Nazaretu, a zrejme tu strávi ešte niekoľko dní. Vravím ti, že On je Boh, ktorému sú všetky veci, nech sú akékoľvek skryté, jasnejšie nad slnko, o čom už poskytol stovky tých najrukolapnejších dôkazov. Čo keby sme sa teraz s touto záležitosťou obrátili na Neho? Mohol by na to vrhnúť veľké svetlo – o to viac, že nie je žiadnym priateľom čiernych chrámových zlodejov a lúpežníkov, ktorí kradnú a lúpia na základe hanebných pokynov svätyne. Veď ja sám som na vlastné uši počul, ako Chorazin a Kafarnaum, respektíve ich kňazov a farizejov, preklial až do najhlbšieho Tartaru. A tak som presvedčený, že s Ním sa nám to celé ujasní.“235,1

Hovorí úplne ohromený vrchný sudca: „Čože?! Tento bohočlovek je tu?! Ach, prečo si mi to hneď nepovedal?! Veru, nechal by som ho viesť súd namiesto mňa a ušetril si tak tri štvrtiny práce! Rýchlo ma k nemu zaveď! Veď aj veliteľ Kornélius na mňa veľmi intenzívne naliehal, aby som sa na tohto najbožskejšieho zo všetkých ľudí intenzívne vypytoval, a ihneď ho o tom informoval.235,2

Ak sa veliteľ s určitosťou dozvie, že Ježiš sa tu zdržiava, bude tu v najkratšom čase aj s celou svojou rodinou, lebo on aj celá jeho rodina tohto Ježiša doslova zbožňujú, a ja sám som v tom s nimi zajedno. Všetka chvála nejakému pravému božstvu zato, že sa mi opäť dostalo neoceniteľného šťastia vidieť, a rozprávať sa s mojím čistým nebeským priateľom Ježišom! Rýchlo ma k Nemu zaveď, rýchlo za Ním! Teraz je už všetko vyhraté!“ 235,3

Keď vrchný sudca ide smerom k veľkému domu s tou najvrúcnejšou túžbou vidieť Ma a rozprávať sa so Mnou, Ja mu vyjdem naproti, a keď Ma zbadá, vykríkne od radosti: „Tak tu si, Ty môj božský priateľ a brat, ak Ťa tak smiem nazývať!235,4

Ó, dovoľ, aby som Ťa objal a Tvoju svätú tvár pokryl tisícimi priateľskými a bratskými bozkami! Ó, Ty môj svätý priateľ! Aký som len teraz nevýslovne šťastný, že Ťa konečne zase mám! Veru, kde sú ľudia v tej najväčšej núdzi, tam si aj Ty prítomný, aby si im pomohol! Ach, ja som od radosti celý bez seba, že som Ťa tu našiel!“235,5

Hovorím Ja, držiac ho pevne na Mojom srdci: „Buď aj ty mnohokrát pozdravený! Lebo tvoje srdce pri tvojom ťažkom sudcovskom úrade neutrpelo, a preto ťa tiež stále nadmieru milujem a plne žehnám tvojej práci. 235,6

Veru, že si došiel na túto zločinnú krádež daní, za to môžeš ďakovať Mne a Tomu, ktorý vo Mne prebýva!235,7

Poďme teraz ale do domu, kde na nás čaká bohatá večera! Po jedle o tom pohovoríme viac!“235,8

236 – Spoločné jedlo. Faustus chváli Ježišove učenie. Faustova láska k Lýdii. Pánove sprostredkovanie. Faustov pamätný sen o sláve Otca v podobe Ježiša. Poznámky k manželstvu. „Čo Boh spojil, nech človek nerozdeľuje!“

Vrchný sudca a podriadený sudca spolu s Kisjonom, Baramom, Jonaelom, Jairuthom a Archielom idú teraz so Mnou do miestnosti, a zhruba pol hodiny po západe slnka si spolu so Mnou a všetkými Mojimi dajú dobre pripravené a bohaté jedlo. Ešte slobodnému vrchnému sudcovi sa veľmi zapáči Kisjonova najstaršia dcéra a hovorí Mi: „Môj najvznešenejší priateľ, Ty vieš, ako veľmi Ťa – napriek rozdielom medzi našimi náboženstvami, respektíve božskými učeniami – stále milujem, keďže som v tebe nenašiel žiadneho prešibaného a jednostranného Žida, ale jedného veľmi otvoreného, slobodomyseľného a súčasne veľmi mnohostranne vzdelaného a vo všetkých oblastiach hlboko skúseného človeka.236,1

Preto sa ti teraz aj zdôverujem s tým, že sa mi nesmierne páči Kisjonova dcéra. Ale ako dobre vieš, ja som Riman, a ona bude nepochybne Židovka, ktorá žiadnemu pohanovi, ako nás nazývajú Židia, svoju peknú ruku nedá. Povedz, priateľu, čo by sa s tým dalo urobiť? Nemohla by sa za žiadnych okolností stať mojou ženou? Vlož mi do ruky nejaký prostriedok!“ 236,2

Hovorím Ja: „Ty si Riman, a ona je Grékyňa, teda žiadna Židovka, takže z prirodzenosti veci ti nič nebráni uchádzať sa o ňu ako o svoju ženu u Kisjonu, ktorý ti ju určite aj dá. Ale že duchovne je, rovnako ako celý tento dom, podľa Môjho, tebe nie neznámeho učenia, Židovka, to pre teba hádam nebude kameňom úrazu?!“236,3

Hovorí vrchný sudca menom Faustus, Caji Filius: „A prečo by malo?! Veď ja sám som v srdci jedným z najhorlivejších stúpencov Tvojho čisto božského učenia! Myslím si totiž, že Boh, ktorý vedel, ako vybudovať svet a potom bol schopný povolať k bytiu všemožné živé bytosti a nakoniec dokonca aj ľudí, musí byť nesmierne múdry! Ak by takýto najmúdrejší Boh chcel dať ľuďom učenie, nemohol by predsa dať Svojim ľuďom nejaké iné učenie ako nejaké múdre, ktoré je v presnom súlade s prirodzenosťou a princípom udržateľnosti medzi ľuďmi.236,4

Nuž, a Tvoje učenie má tohto ducha a taký charakter, a je preto čisto božské, a ja som ho preto do môjho života prijal ako úplne pravdivé a v tomto zmysle robím aj kazateľa môjmu celému domu a mojim mnohým podriadeným úradníkom. Ak je to tak, potom by sme až na súhlas otca mali mať všetko na poriadku!“236,5

Hovorím Ja: „No, ten už máš, rovnako ako lásku krásnej Lýdie. Pozri sa za seba, na vytešeného Kisjonu, ktorý nevie, čo má robiť od samej radosti, že sa jeho domu dostala takáto česť!“236,6

Faustus sa obzrie a Kisjona povie: „Pán a vládca nad celou našou Galileou a Samáriou! Je to možné, že sa uchádzaš o Lýdiu ako o svoju ženu?!“ 236,7

Hovorí Faustus: „Ó, áno, ako jeden z tisícov, ak mi ju chceš dať!“ 236,8

Kisjona zavolá Lýdiu. Táto prichádza viditeľne v rozpakoch z lásky a veľkej radosti, a Kisjona jej povie: „Nuž, moja drahá dcéra, chcela by si byť požehnaná s týmto úžasným mužom?“236,9

A Lýdia, so zrakom upreným do zeme, po nejakej chvíli povie: „Ako sa ma môžeš ešte pýtať? Keď dnes dorazil tento úžasný Faustus, a ja som ho prvýkrát uvidela, počula som v srdci slová: ,Aká šťastná len musí byť žena tohto úžasného muža!‘ A teraz, keď sa o mňa uchádza, mu mám ísť v ústrety so svojím ,nie‘?“236,10

Hovorí Kisjona: „Ale čo na to povie tvoj najmilovanejší Ježiš?!“ Hovorí Lýdia: „Všetci sme jeho! On je Stvoriteľ a my sme jeho tvory, z ktorých teraz robí svoje skutočné deti! Bez ohľadu na to, On zostáva v najhlbšej hlbine môjho srdca!“236,11

Tu robí Faustus veľké oči a povie, úplne ohromený týmto neočakávaným svedectvom Lýdie o Mne: „Čo, čože – čo to počujem?! Ten môj nedávny krásny sen, ktorý sa mi sníval, má mať azda nejaký pravdivý význam? Videl som celé nebesá otvorené, všetko bolo svetlo, všade nespočetné svetelné bytosti, a v najhlbšej hlbine nebies som videl zjavne Teba, môj priateľ Ježiš, a všetky bytosti akoby s netrpezlivou radosťou čakali na Tvoj pokyn, aby mohli Tvoje rozkazy v okamihu rozhlásiť po celej nekonečnosti!236,12

Vtedy som uveril, že som v Tvojej podobe, ktorej žiara zďaleka presahovala jas slnka, uvidel Dia a prišlo mi to veľmi zvláštne, že si Diovi natoľko podobný. Odvtedy som Ťa tajne považoval za pozemského syna prvého Boha, ktorého som ale identifikoval ako Jehovu Židov a Brahmu Indov, a všetkých ostatných bohov som mal len za Tebe podobné pozemské deti, ktoré On splodil s dcérami Zeme, aby v takýchto synoch Zeme dal ľuďom vodcov, učiteľov a dejateľov!236,13

Teraz však tento sen naberá úplne inú podobu – Ty sám si živý Zeus, Brahma alebo Jehova v tele medzi nami a sám nás učíš o Svojej božskej múdrosti, keďže tvoje predošlé deti na tejto Zemi to pravdepodobne učili zle a neuviedli to do správnej činnosti.236,14

Ak je to nepochybne tak, potom túto najkrajšiu ženu dostávam bezprostredne z ruky môjho Boha, môjho Stvoriteľa, a už sa viac nepotrebujem pýtať, či s ňou budem šťastný!236,15

Teraz však moja túžba nabrala úplne iný rozmer! – Najkrajšia Lýdia! Pohliadni teraz na Pána! Teraz to už nie je o našej vzájomnej túžbe, ale výlučne len o najposvätnejšej vôli tohto Jediného, tohto Pána všetkej slávy, tohto Boha všetkých bohov, z ktorého vzišli všetky nebesá, Slnko, Mesiac a my všetci!236,16

Ty môj vo všetkej plnosti pravdy nanajvýš božský Ježiš! Ak Ti vyhovuje, že sa Lýdia stane mojou ženou, potom je mojou ženou; ak by ti to však čo len v najmenšom nevyhovovalo, vyslov to, a môj život nebude ničím iným ako činným výrazom Tvojej vôle!“236,17

Hovorím Ja: „Môj najdrahší brat! Ja som vás už požehnal, a tým ste už plne jedno telo, ale zapamätaj si:236,18

Čo Boh spojil, to žiaden človek nemá rozdeľovať, a pravé manželstvo tak zostáva naveky nerozlučné! Falošné pozemské manželstvo však aj tak pred Bohom nie je žiadnym zväzkom, a je preto rozlučiteľné tak ako svetskí ľudia a všetky ich zväzky, ktoré od začiatku nie sú ničím iným ako púhym smilstvom, ktorým sú Satanove deti uvádzané do svojej biednej existencie. Vy ste však teraz plne muž a žena a pred Bohom jedno telo, Amen!“ 236,19

Po týchto Mojich slovách sa objímu a zvítajú sa bozkom.236,20

Že toto rýchle spojenie vyvolalo na celom Kise veľkú senzáciu a Kisjona sa teraz zamýšľal nad bohatým venom, si je možné domyslieť.236,21

237 – Príchod Filopolda. Pánov prísľub. Pokračovanie súdu s chrámovou lúpežnou bandou. Faustov rozsudok.

Keď prvá búrka pod vplyvom tohto diania trochu opadla, dorazil už známy Filopold z Kány, išiel hneď za Mnou a chcel Ma informovať, ako všetko v Káne uviedol do toho najlepšieho poriadku.237,1

Ja som ho však veľmi priateľsky pozdravil a povedal mu: „Všetko je Mi už známe; si Mojím učeníkom, choď teraz za Mojimi ostatnými učeníkmi – títo ti budú vedieť povedať naozaj veľa vecí. Ja toho musím dnes v noci veľa dotiahnuť, zajtra sa ale dostaneme k tomu, aby sme sa mohli dobre porozprávať, lebo ty Mi máš poslúžiť ako zbraň.“237,2

Filopold sa poberie za učeníkmi, a stráže takmer súčasne oznámia, že už dorazili všetci povolaní z Kafarnaumu a Chorazin a pýtajú sa, čo sa teraz bude diať.237,3

No Ja poviem: „Najprv ich zaveďte za ich deťmi a dajte im najesť a napiť! My však tých dvanástich farizejov zatiaľ podrobíme celkom mimoriadnemu procesu.“237,4

Stráže odišli a Faustus sa Ma opýtal, či by nebolo lepšie, keby som tých dvanástich vypočul Ja, a on by robil len súdneho úradníka.237,5

Ja ale poviem: „Nie, brat Môj, to by nešlo; lebo z ich pohľadu si len ty držiteľom úradnej moci; preto aj nosíš cisársky prsteň moci na svojej pravici, tiež meč a žezlo – musíš ich teda vypočuť ty sám. Ja ti však vložím na jazyk čo, a ako sa máš pýtať, a tak sa ti nebudú vedieť vykrútiť! Pustime sa preto rýchlo do práce, lebo noc už nie je mladá.“ 237,6

Rýchlo sme sa preto presunuli do súdneho domu, kde tí dvanásti, spolu so svojimi tridsiatimi hlavnými pomocníkmi, pod silnou strážou a vo veľkom strachu a úzkosti čakali na príchod vrchného sudcu; lebo teraz nemali žiaden čas, ani príležitosť zohnať niekde tucet falošných svedkov, ktorí by za nich klamali, a lož aj odprisahali; lebo svätyňa sľubovala špeciálnu milosť každému jednému, kto krivo prisahal v prospech svätyne a všetkých jej služobníkov, pokiaľ to okolnosti vyžadovali! O tom museli byť, pravdaže, vopred poriadne poučení, čo v tomto prípade vôbec nebolo možné. 237,7

Teraz sme vstúpili do súdnej sály v sprievode Kisjonu, Barama, Jonaela, Jairutha a anjela Archiela, spolu s nižším sudcom a viacerými pisármi. 237,8

Hneď pri príchode sa úplne rozzúrený prvý farizej pýta Fausta: „Čo sú to za spôsoby, že sa s nami, kňazmi Božími, potom ako sme ochotne vysvetlili všetko, čo bolo od nás požadované, zaobchádza ako s bežnými kriminálnikmi, a neboli sme prepustení na slobodu?! Ako služobníci Boží vám hovoríme: ak nás hneď neprepustia na slobodu, Boh vám ukáže!“237,9

Hovorí Faustus: „Len sa upokoj, inak môžem považovať za potrebné ťa k pokoju donútiť, lebo my ešte musíme spolu dotiahnuť mimoriadne dôležité veci! Preto ma čo najpozornejšie počúvaj!237,10

Už predtým som pred vami poznamenal, že tieto vaše neslýchané poklady mi pripadajú navlas podobné tým, o ktorých som sa vám zmienil už skôr. Až na jednu vec mám teraz už úplne jasno v záležitosti tohto atentátu na dane a ďalšie poklady poslané cisárovi do Ríma z Pontu a Malej Ázie; tá jedna vec však spočíva v tomto:237,11

Zásielka daní a ďalších pokladov bola podľa popisu doprevádzaná takmer štvrtinou légie rímskych vojakov; preto premôcť takýto mocný sprievod nemohlo byť vôbec ľahké – či už jeho úplným vyhladením alebo aspoň zahnaním na útek.237,12

Že tieto peniaze a poklady boli rímskym veliteľom uchvátené buď priamo vami pomocou ľsti alebo násilia, alebo vašimi ešte prefíkanejšími kolegami, v tom mám úplne jasno – k tomu nepotrebujeme žiadne ďalšie dôkazy, keďže tu k tomu máme viac ako sto svedkov. Ale, ako už bolo povedané, chýba mi už len spôsob, ako k tomu došlo, a nakoniec ešte správna suma – koľko toho bolo; aby som vedel cisárovi do Ríma poslať, čo sa týka peňazí a ďalších pokladov, presnú správu.“237,13

Hovorí prvý farizej: „Pane, toto už je také veľké ohováranie, že to nemôžeme nechať len tak! Aj keby si mal proti nám tisíc svedkov, pomôže ti to len málo alebo vôbec, lebo našou vecou sme si veľmi istí, a napriek všetkej svojej moci nebudeš schopný nám skriviť ani len vlások na hlave! Ušetri si preto každú ďalšiu námahu, lebo odteraz už nebudeš poctený žiadnou ďalšou odpoveďou okrem takej, čo bude k tvojej záhube! 237,14

Ak si farizejov doteraz nespoznal, spoznáš ich teraz, alebo prinajmenšom v blízkej budúcnosti! Lebo takéto neslýchané obvinenie nikdy nemôžeme nechať na sebe spočívať. Podvolili sme sa ohľadom prečinu proti lesnému zákonu, hoci sme sa podľa našich zákonov nemuseli; ale pre pokoj sme prijali tvoj nanajvýš nespravodlivý rozsudok. Voči tomuto však namietame, a ak sa neprávom odvážiš dotknúť čo len jedného statéra, či už sa jedná o zlato, zádržné alebo poklad, nielenže to budeš musieť stokrát vynahradiť, ale k úplnému koncu dôjde aj všetka tvoja sláva! Lebo vo svätyni už teraz budú vedieť, ako nehanebne sa tu s nami zaobchádza!“237,15

Hovorí Faustus: „Takže takýmto spôsobom sa chcete dostať z kaše? No dobre, teraz mám už tiež jasno v tom, čo s vami urobím! S vaším vypočúvaním je koniec; vec je potvrdená stovkou svedkov, a vaša vina je na svetle dňa! Už vám teraz nepoviem nič iné, a ukladám toto ultimátum – drábi už stoja vonku:237,16

Ak chce vašich tridsať pomocníkov prehovoriť, bude im ponechaný život; ak však ani títo nechcú rozprávať, oni, rovnako ako vy, pôjdete ešte dnes v noci pod sekeru! Tam sa potom sami iste presvedčíte, aký z vás mám strach!“ 237,17

Po týchto veľmi chladnokrvných, mocných slovách Fausta predstúpi všetkých tridsať pomocníkov a kričia: „Pane, ušetri naše životy; chceme ti popísať všetko do posledného detailu, ako celá záležitosť prebehla!“ 237,18

238 – Pokračovanie súdu. Otvorené priznanie tridsiatich pomocníkov. Faustove zmiernenie rozsudku.

Hovorí Faustus: „No, tak teda hovorte! Na moju česť, neskriví sa vám ani vlások na hlave!“238,1

Povie jeden z farizejov, nevýslovne sa trasúc zo strachu pred smrťou: „Pane, daruješ život aj mne, ak prehovorím?“238,2

Hovorí Faustus: „Aj tebe, lebo ty si medzi nimi jeden z najmenej významných.“238,3

Kričí ostatných jedenásť farizejov: „Či nevieš, že človek by mal radšej zomrieť, ako sa stať zradcom Boha?!“238,4

Hovorí ten jeden farizej: „To dobre viem; o Bohu tu však nie je vôbec žiadna reč, ale výlučne o vašom najhanebnejšom podraze Rimanov. Za pomoci tých najšpinavších trikov ste dokázali Rimanov pripraviť o veľkú korisť tak elegantne, že sa tomu musí naozaj čudovať celý svet.238,5

Ty, hlavný darebák, si bol v kostýme hlavného guvernéra, ktorý teraz sídli v Sidóne, a niekedy aj v Týre, mal si cisárov veľký prsteň moci, mal si zlatý meč a žezlo nad celou Palestínou, Celesýriou, Malou Áziou a nad celým Pontom.238,6

Navyše si, prinajmenšom výzorom, rovnako starý ako vysoko ctihodný starec Cyrénius, a tak si si prisvojil jeho meno; mal si so sebou sprievod a dvoranov ako Cyrénius, sedel si na majestátnom koni, a keď ťa doručiteľ pozdravil ako vrchného miestodržiteľa a vo vzdialenosti pol dňa cesty od Týru ti ako domnelému miestodržiteľovi odovzdal podpísané zvitky s rozkazmi a popri tom aj peniaze a poklady, ktoré vzali do úschovy tvoji vojaci zamaskovaní za rímskych, dal si mu rozkazy, aby sa čo najrýchlejšie vrátil naspäť k Pontu, o ktorom si sa spoľahlivo dopočul, že tam kvôli daňovému útlaku vypukli nepokoje, a že obyvatelia Zadného Pontu sa tam proti nadvláde Ríma spojili s mocnými skýtskymi hordami. Keďže tu hrozí, že dorazia neskoro, z toho dôvodu on – ako (falošný) hlavný miestodržiteľ na základe poverenia z Ríma – vyšiel tak ďaleko naproti jemu, ako najodvážnejšiemu veliteľovi Pontu a Malej Ázie, aby mu v tomto naliehavom prípade o čosi skrátil čo najrýchlejšiu cestu naspäť!238,7

Rozumie sa samo sebou, že veliteľ z Pontu a Malej Ázie sa svojimi tromi tisíckami jazdcov čo najrýchlejšie otočil a v priebehu niekoľkých hodín bol od nás už tak ďaleko, že sme sa ho už vôbec nemuseli obávať. Nám všetkým bolo nakázané mlčanie na život, a na smrť; a každému prisľúbených 200 libier striebra, ktoré sme však doteraz ešte nedostali, ale by sme ich mali obdržať až v Jeruzaleme. Osud však chcel inak, a s tými 200 librami to teraz vyzerá dosť blede.238,8

Peniaze a poklady boli potom v noci prevezené do Kafarnaumu, kde teraz dva mesiace odpočívali, a len kvôli tomuto veľkému pokladu bola vybudovaná tá tajná cesta, ktorá podľa môjho názoru nevedie do Jeruzalema, ale do veľkej skrytej jaskyne v týchto horách, a tam – nie v chráme – čaká na svoje použitie už mnoho tisíc libier zlata a striebra.238,9

Do tohto tajomstva sme však boli zasvätení len my dvanásti, a okrem nás o tom žiaden farizej nič nevedel – mimo našich tridsiatich hlavných pomocníkov, ktorí však nevedia, k akému účelu. Im sa povedalo, že budú odložené pre budúceho Mesiáša, ktorý v blízkej dobe oslobodí Židov spod jarma Rimanov. Ja, prirodzene, poznám iný účel a ten spočíva, po prvé, v živote plnom pôžitkov, a po druhé, ako možnosť vysokých úplatkov v dôležitých prípadoch, keď je potrebné donútiť mocných Rimanov tancovať tak, ako im my pískame, prípadne na zakúpenie vysokého postu vo svätyni, čo stojí, prirodzene, vždy nesmierne veľa peňazí. Teraz vieš všetko; ak by si chcel vypočuť aj všetkých tridsiatich, povedia ti to isté.238,10

Len samotné zádržné bolo určené pre Jeruzalem, aby sme si priaznivo naklonili svätyňu; no peniaze a poklady by boli poputovali do jaskyne, keby to tu celé tak príšerne nestroskotalo. Teraz vieš všetko o tom, ako veci stoja, a môžeš teraz robiť, čo sa ti zdá správne – len nebuď voči mne a tým tridsiatim zaslepeným príliš tvrdý a neúprosne spravodlivý! 238,11

Hovorí Faustus: „Voči tebe a tým tridsiatim sa nezachovám ako sudca, ale ako ochranca; čo sa ale má udiať s tými jedenástimi, o tom nech rozhodne Cyrénius! Povedz mi len jedno: či sa z týchto peňazí a pokladov nič neukradlo; či je pohromade všetko, čo sa priviezlo z Malej Ázie, a či vieš niečo o tej slávnej jaskyni.“238,12

Hovorí farizej: „Tak ako bolo prevzaté všetko, čo tam je, spolu s vozmi, tak to aj stále je – nedotknuté a neukrátené. Čo sa ale týka tej slávnej jaskyne, tak ja, ako jeden zo sprisahancov, viem prirodzene o všetkom, čo obsahuje, a bez jedného z nás dvanástich do nej nedokáže žiaden človek nájsť prístupovú cestu, ani vchod.“238,13

Tu Faustus pochváli úbohého farizeja, ktorý sa volal Pilah, a Kisjonovi povie: „No, priateľ, a teraz aj môj najdrahší svokor, tá jaskyňa, ktoré zjavne leží v tvojich horách ti vynahradí to, čo ti prináleží podľa prvého rozsudku; cisárove peniaze a poklady ale vezmi zatiaľ do svojej úschovy, lebo až do skončenia tohto veľkého procesu budú v tvojej správe najbezpečnejšie.238,14

O Pilaha sa postaraj na môj účet; tých tridsiatich však túto noc prenocuj pod zámkom – kým sa nevyprázdni tá jaskyňa, nemôžem ich pustiť na slobodu; po jej vyprázdnení však môžu odísť, kam budú chcieť. Nedám ich ani zbičovať, keďže ich ochota viedla k veľkým odhaleniam.“238,15

239 – Pokračovanie súdu. Jedenásť farizejov v pasci. Ich prosba o milosť. Ďalšie poklady z jaskyne ako výkupné.

Nato sa Faustus obráti na tých jedenástich a hovorí: „No, kde je tá záhuba, ktorou ste sa mi predtým tak arogantne vyhrážali? Čo vy, pomazaní služobníci Boží, hovoríte na tento príbeh? Veru, to musí byť hrozne horký pocit pre takého akože pomazaného služobníka Božieho, stáť tu ako štátom uznaný darebák! No len počkajte, ešte horšie veci na vás prídu; toto bola len taká ľahká predohra!239,1

Veru, len Jednému môžete ďakovať, že vás nedám rýchlo vyzliecť, nevyrieknem nad vami cisárovu kliatbu a nevydám vás po spravodlivosti bažiacim drábom! A tento Jeden je teraz po mojom boku, božský Ježiš z Nazaretu, ktorého ste už dlho preklínali, a teraz ho prenasledujete z jedného miesta na druhé, a to kvôli tomu, že si nanajvýš čestne dovolil vrhnúť na vás svetlo pred úbohým, vami zaslepeným ľudom.239,2

Pozrite sa do svojho vnútra a povedzte, či popri vašom Satanovi môže existovať ešte niečo horšie ako ste vy!?239,3

Vy učíte ľud poznávať Boha, v ktorého ste vy sami nikdy neverili; lebo keby ste verili v jediného Boha, v Jehovu, ktorého vám Mojžiš jasne zvestoval, a v ktorého vaši praotcovia živo verili a dúfali, potom by ste si ku všemocnému Bohu nedovolili takýto posmech a nehanebnú drzosť! 239,4

Od duchovne na smrť ubitého ľudu si ako takzvaní pomazaní služobníci Najvyššieho nechávate preukazovať božskú úctu a ešte navyše od úbohého ľudu požadujete nepredstaviteľné obety za to, že mu priechod do Božieho Kráľovstva Svetla a Života zahatáte oceľovými zamrežovanými dverami! 239,5

Sami povedzte, či môžu niekde existovať ešte väčší zločinci voči Bohu, cisárovi a úbohému ľudstvu, ako ste vy!239,6

Ó, tá nepochopiteľná trpezlivosť a zhovievavosť veľkého Boha! Keby som ja mal čo len jednu iskru božskej moci nad elementmi, veru, nebesá by nemali dostatok ohňa, ktorý by som na vás nechal pršať dňom i nocou! 239,7

Pane, prečo si v časoch Abraháma tak tvrdo zúčtoval s desiatimi mestami so Sodomou a Gomorou – veď jeho obyvatelia boli až na svoju zvrátenú zmyselnosť zjavnými anjelmi oproti týmto darebákom, ktorých počet je teraz v celej židovskej zemi vyšší, ako bol celkový počet obyvateľov tých desiatich miest!?239,8

Vy sa nazývate Božím Deťmi, a hovoríte, že Boh je váš Otec! Veru, s Bohom, ktorý privádza na svet takéto deti, nechcem mať naveky nič dočinenia, lebo my Rimania ho podľa legendy nazývame Pluto – a Satan alebo Belzebub, to je váš otec!239,9

Vy ste živé zlé semeno, ktoré váš otec stále rozsieva medzi božskou pšenicou, a dusí ním božskú sadbu – a vy sa nazývate pomazanými služobníkmi Božími?! Áno, služobníci Satanovi ste; ten vás pomazal pre záhubu všetkého božského na Zemi!239,10

Keby ste boli čo len o trochu menej diabolskými ako ste, vyniesol by som nad vami – kvôli tomu Jednému, ktorý je tu – čo najzhovievavejší rozsudok. Keďže ste ale takí nadovšetko diabolsky zlí, nebudem si s vami špiniť svoje meno, ale odovzdám vás Judicio criminis atri [66] do Sidónu, lebo tam si každý Judex honoris [67] umýva ruky sedemkrát.239,11

Keď tí jedenásti začujú od Fausta takéto slová, začnú sa báť a prosiť o milosť, sľubujú úplné obrátenie a polepšenie; a každú škodu, akú kedy niekomu spôsobili, chcú stokrát vynahradiť.239,12

Hovorí Faustus: „A s čím? Bohatá jaskyňa je teraz v našich rukách – odkiaľ teda chcete nabrať zlato a poklady? Máte azda viacero jaskýň, ktoré prekypujú zlatom, striebrom a perlami?“239,13

Hovoria tí jedenásti: „Pane, za Chorazin máme ešte jednu, kde sú uložené staré poklady, ktoré tam boli v čase babylonského zajatia pozvážané z chrámu a iných domov Božích, a až do našich čias o tom nikto nevedel. Asi pred siedmimi rokmi sme však usporiadali poľovačku na tetrovy a na lesné včely a med. Asi na tridsať poľných ciest odtiaľ sme vtedy našli – už celkom na gréckom území, kde sa dvíhajú mierne skalnaté hory – jedno miesto, kde na dĺžke asi štyroch mužských dĺžok po kolmej stene doslova stekal med a vosk. Nad stenou sa ukázal otvor, zhruba taký veľký, že by sa doň mohol vzpriamene postaviť dvanásťročný chlapec.239,14

Nad týmto otvorom sa dvíhala ďalšia, určite aspoň sedemdesiat mužských dĺžok vysoká stena, takže bez rebríka nebolo možné dostať sa k otvoru – istotne bohatému na med a vosk, keďže bolo odtiaľ stále možné vidieť vylietať a vlietať veľké množstvo včiel. Čoskoro sme si zaobstarali rebrík a vhodné množstvo slamy a rôznej trávy na vypálenie včiel, a operácia sa, až na pár bodnutí včelami, úspešne podarila. Získali sme vtedy niekoľko sto libier najčistejšieho medu a rovnako veľa vosku, lebo mnoho plástov o dobrej tisícke buniek bolo už z oboch strán prázdnych.239,15

Ako sme sa ale zapodievali odstraňovaním vosku, natrafili sme na kovové chrámové pomôcky, a keď sme ten kov bližšie preskúmali, čoskoro sa ukázalo, že sú z čistého zlata a striebra. Prenikali sme hlbšie a hlbšie, do stále viac a viac rozširujúcej sa jaskyne, a v jej hlbinách sme nachádzali čoraz viac a viac uschovaných pokladov neoceniteľnej hodnoty. Všetky nájdené poklady sme nedotknuté ponechali v jaskyni, akurát sme vonkajší vchod prehradili kameňmi a machom a nechali ho – od hodiny, kedy bol objavený, až do tejto chvíle – strážiť prísažnými strážcami. No a všetky tieto poklady ti prenecháme, ak budeš taký milostivý a v mene cisára zrušíš ten príšerný, tebou vyrieknutý ortieľ!“239,16

Hovorí Faustus: „O tom sa poradím! Teraz mi ale presne povedzte, ako je to s tou jaskyňou v Kisjonových horách! Tiež ste ju objavili pri hľadaní medu už naplnenú alebo ste ju naplnili vy? Ak to druhé – odkiaľ ste vzali tie poklady a odkedy je táto jaskyňa už naplnená?“239,17

Hovoria tí jedenásti: „Získali sme ich v priebehu pätnástich rokov cestou legálneho obchodovania. Keďže však podľa novšieho zákona svätyne smieme mať pre svoje bežné potreby len určitý obnos a každý nadbytok máme odvádzať chrámu, keď sa u niektorého z nás, ktorí sme nasadení na vidieku, nájde pri každoročnom najprísnejšom vyšetrovaní zo strany svätyne nejaký významnejší prebytok, bude tento najprísnejšie potrestaný ako zradca Boha. Aby sme sa však vyhli trestu, a predsa mali niečo odložené pre zvláštne prípady, vybrali sme si túto veľmi dobre ukrytú jaskyňu v Kisjonových horách a v tejto sme uschovali svoje značné prebytky. To je všetko, čo sa týka tajomstva tejto jaskyne.“239,18

Hovorí Faustus: „Vedie vami postavená cesta až úplne k jaskyni?“ 239,19

Hovoria tí jedenásti: „Nie, pane, len po najhustejšie húštiny, cez ktoré sa človek vie len po nám známej ceste dostať k jaskyni, ktorá nie je nikomu viditeľná.“239,20

Hovorí Faustus: „Dobre, tak zajtra ráno budete našimi vodcami! No pre dnešok, respektíve pre túto noc, je vyšetrovanie ukončené, keďže nateraz toho všetci vieme dosť!“239,21

Tí jedenásti sa pred Faustom vrhnú na kolená a prosia ho o milosť. Faustus však povie: „Teraz to už viac nezávisí odo mňa, ale od niekoho úplne iného – ak vám On odpustí, odpustím vám aj ja, amen!“ – S tým vyjdeme zo súdnej siene a odoberieme sa na odpočinok potrebný pre telo. 239,22

Lýdia očakáva Mňa a Fausta, teraz jej manžela, v predsieni domu, pozdraví nás a vysloví svoje poľutovanie nad tým, že nás to určite stálo niekoľko hodín tvrdého boja.239,23

Faustus taktiež pozdraví svoju mladú manželku a povie jej: „Áno, drahá Lýdia, bol to vskutku tvrdý boj, ktorý však – s čisto božskou pomocou rovnako čisto božského priateľa Ježiša, ktorému jedinému patrí všetka sláva a chvála – dospel k nanajvýš zdarnému zavŕšeniu. Teraz to už ale nechajme tak; zajtra sa ešte budeme musieť s mnohým vysporiadať.“239,24

Okrem potrebných stráží sa teraz všetci odoberú na odpočinok. 239,25

240 – O pravom uctievaní šabatu. Prepustenie jedenástich. Rozdelenie pokladov z jaskyne. Vrátenie zabavených detí ich rodičom a odškodnenie olúpených.

No nasledujúceho dňa, ktorý pripadol na šabat, sa Ma Faustus, hoci bol Riman, opýtal, či sa má židovský šabat ctiť alebo nie, a čo sa má udiať s tými jedenástimi farizejmi.240,1

Hovorím Ja: „Najdrahší priateľ a brat! Každý deň naplnený dobrými skutkami je pravým šabatom, a každý deň, kedy človek vykonal niečo zásadne dobré, zároveň tým šabat aj oslávil. Preto máš počas dnešného šabatu vykonať toľko dobrého, koľko len môžeš a chceš, a určite sa ti to nebude počítať k hriechom, iba ak tými svetskými hlupákmi, ktorí dokonca preklínajú aj vietor, ak duje počas šabatu, takisto ako dážď a kŕdle vtákov lietajúcich vzduchom. Takíto blázni nám však nikdy nemajú slúžiť ako príklady hodné nasledovania, ale len ako nadovšetko odstrašujúce príklady – lebo títo preklínajú dobro a chcú, aby ich zlo bolo oslavované po celom svete! To sa týka aj dodržiavania každého ďalšieho šabatu!240,2

A čo sa týka tých jedenástich – potom, ako sa zmocníš všetkých ich pokladov z jaskyne, ich tiež pusť na slobodu! Cisárovi pošli to, čo mu patrí, a dôvod omeškania uveď, aký chceš; no daj aj svätyni to, čo jej patrí z jaskyne pri Chorazin; ale veľkňazovi povedz, ako boli tieto poklady pred mnohými rokmi objavené dotyčnými farizejmi a utajené pred svätyňou, ktorej v podstate patria, a svätyňa sa potom s tými jedenástimi patrične vysporiada.240,3

Čo sa však týka pokladov v Kisjonových horách, jedna tretina pripadne jemu, jedna tretina v mene cisára tebe a jedena tretina má byť rozdelená medzi všetkých tých chudobných, ktorí sem prišli kvôli svojim deťom a ukradnutým veciam; a celá záležitosť bude potom na všetky časy časov uzavretá. Využi dnešný deň!240,4

Baram a Kisjona majú dobré lode, a pri dobrom vetre budete v priebehu pár hodín hotoví s vyprázdnením jaskyne pri Chorazin; časť z nich ale vyšli na vyčistenie Kisjonovej jaskyne, a ak budeš čo len trochu činorodý, mohol by si mať poklady z obidvoch jaskýň večer tu, a zajtra už na ceste do miest ich určenia!240,5

Všetky poklady by som sem síce mohol za okamih premiestniť pomocou Archiela, ale je tu teraz veľa ľudí, a taký zázrak by vzbudil priveľký rozruch, preto od toho upustím. Aj tak ti ale pri tom budem skryte nápomocný, takže túto prácu – na ktorú by si pri zvyčajnom chode vecí potreboval dobré tri dni a mal dosť čo robiť – celú zvládneš za jeden deň, konkrétne dnes. Teraz už ale neotáľaj, ale jedna noha tam, druhá naspäť! 240,6

So sebou však zober len jedného farizeja; ostatní zatiaľ zostanú pod dohľadom tu!240,7

Pilah nech ale zostane tu; lebo na takéto veci – s akými by sa Deti Božie mali zaoberať tak málo, ako je to len možné – je až pridobrý. Ty sám tiež nemusíš ísť osobne na tie dve označené miesta; postačí jeden komisár vybavený od teba patričnou plnou mocou. My sa tu medzičasom budeme venovať rozdeľovaniu zabavených vecí a detí ich príslušným rodičom.“ 240,8

Kto je s takouto organizáciou spokojnejší ako Faustus?! Pre neho to bolo trojnásobne výhodné: po prvé mohol zostať pri Mne, po druhé pri svojej mladej manželke, ktorú teraz veľmi ľúbil, a po tretie mal priestor, vypracovať popri tom pre cisára vysvetľujúcu správu, a sprievodný a dodací list na dobrom pergamene, aby mohli byť už nasledujúci deň všetky peniaze a poklady vyslané na svoje miesta určenia.240,9

Ako obaja komisári odchádzajú vyzdvihnúť spomínané poklady, my sa hneď pustíme do rozdeľovania zabavených vecí a detí, ktoré síce už väčšinou cez noc svojich rodičov našli; no stále boli medzi nimi niektoré, ktorých rodičia ležali doma chorí od žiaľu a nešťastia, a preto neboli schopní prísť na Kis, aby si tam vyzdvihli svoje deti a ostatné veci. 240,10

Títo rodičia potom poverili svojich susedov, aby prevzali ich deti a veci, ak by sa tieto po oznámení dali ešte niekde dohľadať, takže pri rozdeľovaní sa bralo na zreteľ aj toto. Každý dostal presne to, čo mu náležalo a každá strana dostala navyše – ako som to Ja určil – od Kisjonu sumu sto libier ako tretinový podiel z pokladu v jaskyni nachádzajúcej sa na jeho pozemkoch. Po tejto práci a po rozdaní dotácií boli všetky strany, ktorých bolo, pravdaže, niekoľko stoviek, prepustené z Kisu potom, ako ich predtým všetkých Faustus dobre poučil a napomenul.240,11

Kisjona dal pripraviť všetky nákladné lode a celá veľká karavána – ľudia z Chorazin, Kafarnaumu a Nazaretu – bola týmto spôsobom prepravená naspäť domov, a celé rozdeľovanie a odvoz domov trvalo len o čosi viac ako sedem a pol hodiny.240,12

241 – Slovo pre naše časy. Choroby a postihnutia detí. Dôvody postihnutí. Zlý duchovný vplyv na deti. Hmotné stvorenie ako zhromaždisko súdených duchov.

V dnešných časoch, keď sú tieto dávne udalosti Mnou – tým istým Kristom, ktorý pred takmer dvetisíc rokmi ako Boh a človek na tejto Zemi vyučoval a pôsobil – opätovne dávané ľuďom cez Môjho zvlášť vyvoleného služobníka, by sa iste mohol niekto opýtať:241,1

Ako to? Možno aj viac ako polovica týchto detí, ktoré farizeji zobrali ako zádržné – ak by tu neboli dolapení – by bola najneskôr o desať až dvanásť dní cez privilegovaných obchodníkov s otrokmi predaná sčasti v Sidóne, Týre, Cézaree, Antiochii alebo až v Alexandrii; a mohli to pritom byť deti dobre vychované. Tiež z ničoho nevidieť, že by som ich Ja, ako veľký priateľ maličkých, navštívil alebo s nimi prehodil čo len jedno slovíčko, keď som inak nechával malých prísť hneď k Sebe, privinul si ich a žehnal ich pred všetkými ľuďmi!241,2

Na takúto otázku poslúži ako odpoveď nasledujúce: Po prvé, tieto deti boli, pravdaže, už poväčšine staršie ako deväť rokov; boli medzi nimi aj dievčatá vo veku štrnásť až šestnásť rokov a rovnako aj mladí chlapci, a človek nemohol – bez toho aby s istotou vzbudil pohoršenie – len tak vkročiť do miestnosti s takýmito mladými, polonahými ľuďmi. A po druhé, toto už naozaj neboli až také nevinné deti, aké som tu a tam stretával, ale zväčša telesne a morálne skazené, keďže pederastia a pohlavné zneužívanie nebolo nikde také rozšírené ako v pohraničných oblastiach medzi Židmi a Grékmi. A tak táto Mnou dopustená lekcia nebola pre tieto skazené deti vôbec nežiadúca – lebo po prvé sa musela javiť ako účinný trest za skazenosť, a po druhé tým boli varované, aby už viac neslúžili zmyselnosti chlipných Grékov, ale s plnou vážnosťou viedli bohabojný život, ak nechcú byť pri ďalšom hriechu Bohom mimoriadne nepríjemne potrestané, čo vo svojej napomínacej reči rodičom a deťom Faustus živo zdôraznil.241,3

Keď vie človek len toto, snáď pochopí, že Ja, aj keď som voči každému človeku naplnený všetkou božskou láskou, sa kvôli tej istej božskej svätosti nemôžem a nesmiem osobne priblížiť k hriešnemu, veľmi znečistenému telu – pre zachovanie jeho existencie – a vo všetkých takýchto prípadoch nastupuje potom ono známe ,Nedotýkaj sa Ma!‘.241,4

Lebo medzi čistým a veľmi nečistým dieťaťom je veľký rozdiel. To prvé môže byť bezprostredne vedené ku Mne, to druhé však nutne len prostredníctvom veľmi tŕnitých ciest, ako to tu v najjasnejšom svetle ukázal tento verne opísaný prípad.241,5

Človek by sa preto nemal príliš náhlivo pýtať, prečo nezriedka deti, ktoré sa predsa určite ničoho nedopustili, alebo sú prinajmenšom nesvojprávne, sú Mnou nezriedka telesne tvrdšie postihované ako starí hriešnici, ktorí by svoje hriechy porátali rovnako ťažko ako piesok v mori.241,6

Nato hovorím: Kto chce nejaký strom ohnúť do určitého smeru, musí ho začať smerovať a ohýbať vtedy, keď je strom ešte mladý a poddajný. Keď je raz strom starý, vtedy sa už musia použiť mimoriadne prostriedky, ak sa má s veľkými ťažkosťami podariť nasmerovať ho novým smerom. Veľmi starý strom však už žiaden nový smer neprijme – až na ten posledný, keď bude zoťatý. 241,7

A preto sa aj často deje, že Ja, hovorí Pán, „na deťoch a detičkách pracujem nezriedka mocnejšie ako na človeku, ktorý už videl mnoho liet, lebo zlí duchovia nie sú nikde horlivejší ako práve u detí, a veľmi sa usilujú pomáhať duši budovať jej telo tak, aby to telo aj im poskytlo veľké množstvo voľných a pohodlných príbytkov!“241,8

Čo ale potom urobí Pán, ktorému nemôže zostať neznáme nič z toho, čo sa deje?241,9

Hľa, vyšle Svojho anjela; nechá zničiť úbohé a zákerné dielo zlých pomocníkov a ako cudzie časti ho vylúčiť cez viditeľné vonkajšie choroby. 241,10

Pohliadnite na rôznorodé choroby detičiek a detí, a Ja vám hovorím, že nie sú ničím iným ako vylučovaním cudzieho zlého materiálu, s ktorým si – pomáhajúc duši budovať telo – zlí a nespravodliví duchovia chceli práve v tomto tele zadarmo zariadiť príbytok.241,11

Keby sa u detí takýmto nešvárom stále čo najmocnejšie nečelilo, bolo by toľko posadnutých, hluchonemých, kreténov a kriplov, že na celej Zemi by sotva bolo možné stretnúť nejakého zdravého človeka.241,12

Človek sa, pravdaže, pýta ďalej a hovorí: Ale ako môže nanajvýš múdry Boh vôbec niečo také pripustiť už od prapočiatku, totiž že zlí a nečistí duchovia sa dokážu vkradnúť do mladého tela duše?!241,13

A Ja hovorím: Tak sa pýta slepý človek, ktorý nevie, že celá Zem, dokonca celé stvorenie, vo svojom navonok viditeľnom, hmotne telesnom aspekte, je vo všetkých svojich prvkoch takpovediac zhlukom na určitý čas súdených a uväznených duchov.241,14

242 – Tajomstvo životnej sily. Očistné pôsobenie choroby a diéty. Dôležitosť vhodnej stravy u detí. Varovanie pred konzumáciou červivého a nezrelého ovocia, zemiakov a kávy.

Zakaždým, keď duša pre svoje telo vyžaduje hmotnú výživu a je jej poskytnutá, spolu s ňou vždy dostáva do svojho tela aj celú légiu oslobodených, no stále ešte zlých a nečistých duchov, ktorí jej potom musia byť nápomocní pri ďalšom budovaní jej tela.242,1

Duchovia sa však postupne čoraz viac vzmáhajú a čoskoro vybudujú svoju vlastnú dušu, inteligentnú podľa svojho druhu. Keď dosiahnu takúto úroveň, čoskoro tiež samotnú dušu, ako oprávnenú vlastníčku tela, vytláčajú nabok; a začínajú v tele uskutočňovať také opatrenia, ktoré vyhovujú ich domnelému blahobytu.242,2

Keď už vo svojom domnelom blahobyte dosiahli dosť vysokú úroveň – čo sa ľahko stáva v prípadoch, keď je duša pre svoje mladé telo príliš hladná až pažravá – u detí môže a musí nastať niekoľko javov.242,3

Cudzorodé musí byť – pokiaľ dieťa nechceme nechať prejsť do zjavnej posadnutosti – buď vylúčené za pomoci nejakej vhodnej choroby alebo – pokiaľ nejakú slabšiu detskú dušu nechceme príliš trápiť – sa duša až do určitého času nechá biedne živoriť v takomto napoly cudzorodom tele a potom sa zase cez poučenie, buď zo strany vonkajšieho alebo vnútorného duchovného sveta, usiluje pozdvihnúť na taký stupeň vhľadu, že nakoniec začne votrelcov dobrovoľne vyháňať pomocou postenia sa a rôznych iných sebaobmedzení, alebo sa jej, ak sú votrelci príliš zatvrdnutí, zoberie aj celé telo a takáto duša sa potom vybuduje na nejakom inom svete, vhodnom pre večný život.242,4

Aj pre rodičov často trpká, skorá telesná smrť ich detí má takýto dôvod; preto by mali najmä pozemsky bohatí rodičia veľmi dbať na to, aby ich deti dostávali takú vonkajšiu stravu, ktorá slúži danému účelu.242,5

Pokiaľ matka požíva pokrmy Mojžišom označené za nečisté, nech dieťa nekojí, ale nech ho nechá kojiť inej, ktorá požíva čisté pokrmy, inak bude mať s dieťaťom veľké ťažkosti.242,6

Z tohto dôvodu boli už Abrahámom, hlavne ale Mojžišom, pre Židov zákonne ustanovené čisté zvieratá a čisté plodiny, a všetci, ktorí takéto zákony svedomito dodržiavali, nikdy nemali choré deti a sami dosiahli vysoký vek, a umierali zvyčajne na stareckú slabosť.242,7

No v týchto časoch, keď človek baží aj po tých najčudnejších lahôdkach a už vôbec nemyslí na to, či je to ktoré sústo čisté alebo nie, a vo viacerých krajinách pchajú do tela všetko, čo sa nevolá kameň a hlina, je zo strany slepého ľudstva aj tak zázrak, že telesne ešte neupadli do príslušných zvieracích foriem, čo sa im po duševnej stránke už podarilo dosiahnuť.242,8

Keď sú teraz deti už v prvých rokoch svojho života postihnuté rôznymi chorobami, hlavný, priam rukolapný dôvod tohto spočíva predovšetkým v nanajvýš nevhodnej výžive, ktorou sa do tela dostáva priveľké množstvo zlých a nečistých duchov, ktoré sa často pre spásu duše samotnej musí nezriedka riešiť jej úplným odstránením z mladého tela, a teda za predčasnú telesnú smrť ich detí nie je na vine nič iné ako neodpustiteľná slepota rodičov, keďže takíto rodičia nasledujú radšej čokoľvek iné ako Božiu radu v posvätnej knihe!242,9

Pozrite, cez Mojich anjelov nechávam každý rok u všetkých ovocných stromov, ktorých plody používajú ľudia pre svoju výživu, vykonať čo najstarostlivejšiu prebierku, následkom ktorej nesmie dozrieť žiadne jablko, žiadna hruška a žiaden plod, ktorý vykvitol, nech už sa nazýva akokoľvek, v ktorom sa niekde vo fáze vytvárania plodu zakliesnil nejaký príliš nečistý duch – každý takýto plod bude zo stromu alebo kríku zhodený ako nezrelý.242,10

Taká istá starostlivosť je venovaná všetkým druhom obilnín a rastlín určených pre ľudskú výživu.242,11

Ale slepý človek to nielenže nepoznáva, ale žerie nad to všetko ako polyp čokoľvek, čo mu pripadá chutné – aký to div, keď zakrátko ochorie, stane sa otupeným, unaveným, zmrzačeným a celkom zúboženým!?242,12

Tak sú takzvané zemiaky všetkých druhov – najmä pre deti a dojčiace, rovnako ako tehotné ženy – viac ako zlé, a ešte horšia je káva! Slepota však nič nevidí a obe si kvôli dobrej chuti vychutnáva s veľkým pôžitkom – deti to však telesne zúbožuje; a nakoniec aj ženy a mužov. Slepému je to ale jedno; veď predsa konzumuje aj oveľa horšie jedy – prečo by teda nemal jesť tieto dva ľahšie druhy jedov?!242,13

Ja ešte raz určím jedlá vhodné pre ľudí – ak sa toho bude človek držať, bude a zostane zdravý; ak sa tým ale nebude riadiť, nech potom aj zhynie ako zlá zver na púšti.242,14

Dosť už ale k týmto nanajvýš potrebným vysvetleniam, vráťme sa zase naspäť k tomu hlavnému!242,15

Koniec prvého zväzku.

Veľké Evanjelium podľa Jána.

Z nemeckého originálu Das große Evangelium Johannes, Band 1

preložil Peter Bezemek.

Vydal AEON GROUP, Banská Bystrica, v roku 2020.

Prvé vydanie.

Jazyková korektúra Gabriel Ceglédi, Mária Bezemková.

Obálka Jaromír Grich.

Tlač H.R.G., Litomyšl.

kontakt@aeon.sk

ISBN 978-80-89285-20-4 (súbor)

ISBN 978-80-89285-22-8

1 Náhle, neočakávane sa zjavujúci Boh [pozn. prekl.]

2 Uvedenia do existencie [pozn. prekl.]

3 Na ktorú odkazuje Ján 1:16 [pozn. prekl.]

4 Vo všetkých slovenských prekladoch Biblie je namiesto slova „nesie“ (trägt) použité slovo „sníma“. Aj apoštol Natanael, keď neskôr rozpráva o tom, ako Ján svedčil o Ježišovi, použil slovo „sníma“ (hinwegnimt) [pozn. prekl.]

5 V slovenských prekladoch biblie je spojka „A“ na začiatku vety uvedená v ekumenickom, evanjelickom, Roháčkovom a pravoslávnom preklade evanjelia; katolícky a Botekov preklad ju vynechávajú. [pozn. prekl.]

6 Pod pojmom „bázeň Božia“ sa v hebrejčine označovala „zbožnosť“, „nábožnosť“, nie strach z Boha. Tento pojem sa často používa aj v biblii, najmä v Starom zákone. V pôvodnom texte je použité slovo „Gottesfurcht“, ako nemecký ekvivalent hebrejského výrazu. [pozn. prekl.]

7 V Rakúsku [pozn. prekl.]

8 Meno Tomáš je zrejme odvodené z aramejského „Taoma“ alebo hebrejského „Teom“, čo znamená „(mužské) dvojča“. Ako ale „dvojča“ súvisí so „štedrosťou“, je nejasné. [pozn. prekl.]

9 Galilejské more je sladkovodné jazero v Izraeli. Nazýva sa tiež Tiberiadské jazero / more (Nový Zákon), Genezaretské jazero / more (Starý a Nový Zákon), či Kineretské jazero / more (Starý Zákon). [pozn. prekl.]

10 V niektorých slovenských vydaniach biblie začínajú tieto verše kapitolou 8, verš 23, ale napr. v King James Bible alebo Roháčkovom preklade v kapitole 9, verš.1 a ich preklad je, kupodivu, dosť rôznorodý. [pozn. prekl.]

11 Vo väčšine slovenských prekladov biblie je ako názov sviatku uvádzaná „židovská Veľká Noc“, niekde „židovská Pascha“ (tiež v King James Bible) [pozn. prekl.]

12 Graz, Rakúsko. [pozn. prekl.]

13 Podľa Wikipédie, okolo roku 1850 bol ročný plat vyššieho úradníka 500-700 guldenov, učiteľa 130 a ročná mzda robotníka 100-200 guldenov. [pozn. prekl.]

14 Pre kontext, viď Numeri – Štvrtá kniha Mojžišova, kapitola 21, verš 9. [pozn. prekl.]

15 Vejačka bola špeciálne zhotovená lopata na prehadzovanie vymláteného obilia proti vetru, za účelom vyčistenia zrna od pliev a hrubších nečistôt. [pozn. prekl.]

16 Ján chce tým výrazom „syn človeka“ povedať, že Ježiš vyzerá navonok ako obyčajný človek. [pozn. prekl.]

17 Ultramontanizmus je v rámci katolíckej cirkvi politická koncepcia, ktorá kladie veľký dôraz na výsady a právomoci pápeža. Tu použité v prenesenom význame k autorite farizejov. [pozn. prekl.]

18 (Izaiáš 44:3) Lebo vylejem vodu na smädnú pôdu a vodné toky na súš. Vylejem svojho ducha na tvoje potomstvo a svoje požehnanie na tvojich potomkov.

19 (Joel 3:1) Potom vylejem svojho ducha na každého človeka. Vaši synovia a vaše dcéry budú prorokovať. Vaši starci budú mávať sny, vaši mládenci budú mávať videnia.

20 Relevantná časť verša znie: „Veď zo Siona vyjde zákon, Hospodinovo slovo z Jeruzalema.“ [pozn. prekl.]

21 V slovenských prekladoch biblie tento verš nie je vo forme otázky, ale oznamovacej vety. [pozn. prekl.]

22 res nullius cedit primo occupanti – podľa rímskeho práva vec, ktorá nemá vlastníka (res nullius ), pripadne tomu, kto sa jej prvý zmocní. [pozn. prekl.],

23 V Rakúsku. [pozn. prekl.]

24 Leviticus, kapitola 14 [pozn. prekl.]

25 Matúš 4:11 [pozn. prekl.]

26 Cézar a Jupiter sú jedna osoba. [pozn. prekl.]

27 Jedna poľná cest (Feldweg) je približne dnešných 125 metrov [pozn. prekl.]

28 Zhruba 2,5 km [pozn. prekl.]

29 Odkaz na Deut. 25:4 „Nezaväzuj papuľu volovi, ktorý šliape obilie!“ alebo iný preklad „Nezaviažeš hubu mlátiacemu volovi!“ Keď vôl šliapal po obilí, vlastne ho mlátil a ušetril človeku manuálne mlátenie obilia. Ak mal ale zviazanú papuľu, nemohol pritom obilie žrať, čo Deut 25:4 výslovne zakazuje z dôvodov, ktoré sa netýkajú len volov, ale majú aj širší kontext, na ktorý poukazuje aj Pavlov prvý list Korinťanom (9:9), kde Pavol píše: „Veď v Mojžišovom zákone je napísané: Mlá tiacemu volovi nezaviažeš hubu! Azda sa Boh stará iba o voly? Nehovorí to vari pre nás? Veď pre nás bolo napísané: Kto orie, má orať v nádeji, a kto mláti, má mlátiť v nádeji, že dostane svoj podiel.“ [pozn. prekl.]

30 Cca 2,5 km. [pozn. prekl.]

31 Izaiáš 35:6 „Vtedy sťa jeleň bude skákať chromý a jazyk nemého zaplesá, ba vyvierať budú na púšti vody a potoky na pustatine.“ [pozn. prekl.]

32 Cca 300-400 m [pozn. prekl.]

33 Cca 900 m [pozn. prekl.]

34 Prvá kniha kráľov 19:8 [pozn. prekl.]

35 Ochranných duchov [pozn. prekl.]

36 Marek 9,38-40 a Lukáš 9:50 [pozn. prekl.]

37 Žalmy 23; preklady slovenské, anglické a nemecké sa líšia, miestami aj dosť výrazne [pozn. prekl.]

38 Podľa gréckej a rímskej mytológie je Tartaros miesto, kam putovali duše najhorších spomedzi ľudí, aby v nekonečných mukách pykali za svoje viny. Detaily sa v gréckej a rímskej mytológii líšia, podstata je však rovnaká. [pozn. prekl.]

39 Kráľ Dávid dal Uriáša zabiť v bitke, aby si mohol vziať za ženu jeho manželku, ktorá už bola s Dávidom tehotná, a mohol tak zamaskovať svoje previnenie – viď Druhá kniha Samuelova, kapitola 11. [pozn. prekl.]

40 Stará dĺžková miera, zhruba 20 cm. [pozn. prekl.]

41 V roku 70 bol Jeruzalem rímskymi légiami prakticky celý zničený a obyvatelia pozabíjaní. Josephus, ktorý sa za Rimanov zúčastnil vyjednávaní (ktoré skončili neúspechom) bol svedkom obliehania a zničenia Jeruzalema a vo svojom opise udalostí okrem iného uvádza, že Jeruzalem „bol tými, ktorí ho rozkopali až do základov, zrovnaný so zemou tak dôkladne, že nezostalo nič, čo by dokazovalo, že Jeruzalem bol vôbec niekedy obývaný.“ [pozn. prekl.]

42 Minimálnymi dávkami. [pozn. prekl.]

43 V 19. storočí. [pozn. prekl.]

44 Antifóna alebo responzórium. [pozn. prekl.]

45 Izaiáš 53:4 [pozn. prekl.]

46 Cca 200 m. [pozn. prekl.]

47 Cca 2,5 km [pozn. prekl.]

48 Slovom „synagóga“ sa označovalo aj samotné zhromaždenie za daným účelom, nielen budova, kde sa zhromaždenie odohrávalo. [pozn. prekl.]

49 3,5 kg. [pozn. prekl.]

50 Podľa Wikipédie, okolo roku 1850 bol ročný plat vyššieho úradníka 500-700 guldenov, učiteľa 130 a ročná mzda robotníka 100-200 guldenov. [pozn. prekl.]

51 Ján 21:25: „Je však ešte veľa iného, čo Ježiš vykonal. Keby sa to všetko malo dopodrobna spísať, myslím, že by celý svet nemal dosť miesta na knihy o tom napísané.“ [pozn. prekl.]

52 Argus Panoptes („vševidiaci“) bol mnohooký obor v Gréckej mytológii. Od neho je odvodený použitý výraz, hojne využívaný v starej gréckej a rímskej literatúre, ktorý naznačuje nepríjemné, prenikavé pozorovanie alebo sledovanie. [pozn. prekl.]

53 Právo meča – právo odsúdiť človeka na smrť. [pozn. prekl.]

54 Žalmy 8,3 (aj keď preklady sa dosť divoko rôznia) [pozn. prekl.]

55 Napr. aj Číňania sú potomkami Sinitov. [pozn. prekl.]

56 Jedna siaha je cca 1,8-2 metre. [pozn. prekl.]

57 Všetky slovenské preklady namiesto výrazu „pevnosť“ používajú slovo „obloha“ (teda hovoria o „nebeskej oblohe“), čo je preklad v podstate vhodný, no v danom kontexte dokonale mätúci, vzhľadom na pôvodne použité biblické hebrejské slovo rāqîaʿ, ktoré má podľa etymológie označovať buď niečo „rozľahlé“ (v klasickej hebrejčine) alebo niečo pevné (v sýrskej aramejčine). V nemeckých prekladoch biblie je použité slovo „Feste“, teda niečo pevné, podobne ako v anglických prekladoch, kde je použitý výraz „firmament“, čo je významovo podobné nemeckému ekvivalentu (anglické „firm“ znamená „pevný“), aj keď sa tým v angličtine myslí „ obloha“, ale len s odkazom na historickú predstavu o oblohe, ktorá tvorí akoby pevnú misku položenú na plochej Zemi. [pozn. prekl.]

58 Tu sa práve odkazuje na vtedajšiu predstavu o oblohe ako niečom pevnom. [pozn. prekl.]

59 Chrám bol, spolu s Jeruzalemom, úplne zničený v roku 70, počas Prvej židovsko-rímskej vojny, teda zhruba štyridsať rokov po vyslovení predpovede. Rímsko-židovský historik Josephus, rodený Josef ben Matitjahu, vo svojej knihe „Židovská vojna“ uvádza, že pri dobytí Jeruzalema bolo zabitých viac ako 1,1 milióna prevažne civilistov (odohralo sa to počas židovskej Veľkej Noci, takže v meste uviazlo veľa návštevníkov). Titus, vtedajší veliteľ rímskych vojsk a budúci rímsky cisár, rozkázal väčšinu mesta zrovnať so zemou, okrem troch veží nachádzajúcich sa na západných hradbách mesta. Titus si údajne odmietol prevziať víťazný veniec s odôvodnením, že víťazstvo nevybojoval on sám, ale bol nástrojom, ktorým Boh prejavil svoj hnev voči svojmu ľudu. [pozn. prekl.]

60 Voľne parafrázované z Izaiáš 42:1-3

61 Prokyón – najjasnejšia hviezda v súhvezdí Malý pes, ôsma najjasnejšia hviezda na nočnej hviezdnej oblohe a štvrtá najjasnejšia hviezda severnej oblohy.

62 latinsky: „Preto teda tie slzy!“ [pozn. prekl.]

63 latinsky: „Aká to zmena odvtedy!“ alebo „Aký to rozdiel oproti tomu!“ [pozn. prekl.]

64 latinsky: „konkrétne“ [pozn. prekl.]

65 Sto jutier je zhruba 57 dnešných hektárov. [pozn. prekl.]

66 Súd pre hrdelné zločiny. [pozn. prekl.]

67 Čestný sudca. [pozn. prekl.]

Table of Contents

1 – Duchovný výklad úvodných slov Evanjelia podľa Jána.

2 – Ján Krstiteľ svedčí o Pánovi. O povahe Boha. Božie spôsoby spásy.

3 – Inkarnácia večného Slova. O znovuzrodení. Prvá a druhá milosť.

4 – O zákone a milosti. Vykupiteľ a zákon. Otec a Syn sú jedno; ako plameň a svetlo.

5 – Svedectvo Krstiteľa o sebe. Dôvod popretia jeho ducha Eliáša. Pokora pripravovateľa cesty. Falošné predstavy svätyne o príchode Krista.

6 – Ján krstí Pána vodou, on jeho Duchom Svätým. Svedectvo Otca o svojom Synovi. Poznámky ku vtedajšiemu spôsobu zapisovania.

7 – Krst. V púšti. Prví učeníci. Tri verše ako príklad vtedajšieho spôsobu zapisovania.

8 – Prví učeníci Pána. Pán v púšti pri Bethabare. Povolanie Andreja a Petra.

9 – Petrov domov. Povolanie Filipa a Natanaela.

10 – Pán s prvými štyrmi učeníkmi v rodičovskom dome v Nazarete. Máriine mylné názory na pôsobenie Mesiáša. Povolanie Jakuba, Jána a Tomáša. Podobenstvo k svadbe v Káne. Tri stupne znovuzrodenia.

11 – Zázrak s vínom na svadbe v Káne. Petrovo priznanie. Svedectvo Pána o Jeho poslaní.

12 – Pán so svojimi v Kafarnaume a jeho blízkosti. Izaiášov prísľub. Začiatok vyučovania Pána. Pán na Veľkú Noc v Jeruzaleme. Poznámky k vtedajšej Veľkej Noci.

13 – Vyčistenie chrámu Pánom.

14 – Pánove prorocké slová o zborení chrámu a jeho znovupostavení za tri dni. Veľké svedectvo Pána o Židoch; títo žiadajú potvrdenie.

15 – Ďalší rozhovor medzi Pánom a Židmi. Pán odhalí ich nepekné myšlienky a zámery a odíde z chrámu.

16 – Duchovný význam vyčistenia chrámu.

17 – Pán v hostinci pred mestom. Rozhovory s boháčmi prichádzajúcimi v noci.

18 – Nikodém v noci navštívi Pána. Jeho otázka na prichádzajúce Kráľovstvo Božie. Pánova zastretá odpoveď o znovuzrodení ducha. Nikodémove slabé porozumenie.

19 – Pokračovanie rozhovoru s Nikodémom. Ľudské bytie. O mystériu Ducha. Podobenstvo o novom víne ako obraz duchovne nedozretej duše.

20 – Ďalšie tri významné verše, ktorým Nikodém nerozumie. Pán o vyzdvihnutí Syna Človeka.

21 – Pán o inkarnácii Syna a Jeho misii ako Syna Božieho a Syna človeka.

22 – Nikodém stále nedokáže spoznať Syna Božieho a Syna človeka. Pán ho odkáže na Jána. Hľadajúcemu nakoniec svitne. Pánova rada: „Nasleduj volanie svojho srdca!“

23 – Pánove pôsobenie v Judsku. Krst vodou a ohňom. Spor učeníkov ohľadom platnosti krstu.

24 – Krstiteľovo najväčšie a posledné svedectvo o Pánovi. Jánova pokora. Božie tajomstvo ako Otca a Syna. Podmienka pre večný život: viera v Syna.

25 – Prejav milosti voči tým, ktorí uverili v Pána veľmi rozmnoží počet Jeho prívržencov. Vznik falošných evanjelií. Pán ide cez Samáriu do Galiley. Postoj Samaritánov. Sychar. Pán so Svojimi oddychuje pri Jakobovej studni.

26 – Pán a žena pri Jakobovej studni. Pánove slová o živej vode.

27 – Rozhovor Pána a ženy o jej mužovi. Jej otázka, ako a kde treba uctievať Boha a ako sa vyliečiť. O pravom uctievaní Boha v duchu a v pravde.

28 – Žena je ochotná dať sa Pánovi napiť. Od duchovného smädu Pána k ľudskému srdcu. Liečiaci duch u veriacich ľudí. Rozhovor o Mesiášovi. Pán sa žene odhalí ako Mesiáš.

29 – Vyliečenie ženy. Radosť vyliečenej a nadšené ohlasovanie nájdeného Mesiáša. Delegácia Sycharijcov k Mesiášovi.

30 – Pánova reč o Jeho živej potrave. O veľkej žatve.

31 – Samaritáni spoznajú Pána.

32 – Milá scéna medzi Pánom a ženou, v ktorej dome sa Pán ubytuje.

33 – Zázračné dianie v ženinom dome počas jej neprítomnosti.

34 – Učenie a skutky Pána zaznamenané evanjelistom Jánom. Anjelov zázrak. Pán a Jeho vlastní v starom Jozefovom dome v Sychar. Vysvetlenie Pánovej zázračnej moci.

35 – Správa sluhov o zázračnom zariadení domu. Užasnutá bázeň ženy a poznanie Pána. Učeníci uzrú nebesá. Natanaelovo poznanie. Pán vyzýva k mlčaniu o božskom tajomstve.

36 – Úloha Jána ako evanjelistu. Prísľub súčasného zjavenia. O Mesiášovi a Jeho Kráľovstve. Joram dostane dar duchovného liečenia. Joram a Irhael zosobášený Pánom. Pán nespí.

38 – Matúš, bývalý colný úradník, dostane pokyn, aby zaznamenal Pánovu kázeň na hore.

39 – Raňajky u Irhael. Rozhovor pri stole. Pánova reč o predurčení človeka k dokonalosti. Kázeň na hore. (Matúš 5,6,7)

40 – Tamojší kňazi kritizujú kázeň na hore. Pánov pokyn, že nie sú dôležité obrazy, ale duch jeho reči.

41 – Veľkňaz ďalej kritizuje Pánove tvrdé učenie a prirovnáva ho k uzavretému džbánu a smädnému človeku.

42 – Natanaelove vysvetlenie zodpovedajúcich obrazov z kázne na hore. Súvislosť medzi prirodzeným a duchovným. Cesta k pochopeniu duchovného. Rozdiel medzi božským a ľudským slovom.

43 – Ďalšie vysvetľovanie kázania na hore. Natanaelove zdôvodnenie Pánovej obraznej reči. Pán dáva Svoje učenie vo forme semienok. V pôde lásky musia vzísť a priniesť plody.

44 – Ďalšie otázky kňaza ohľadom zodpovedajúcich súvislostí podobenstiev kázania na hore. Natanael vysvetľuje „pravé oko“ a „ľavú ruku“.

45 – Natanaelova skromnosť, jeho apoštolské vyznanie. Veľkňaz chce nasledovať Pána.

46 – Vyliečenie malomocného. Účinok tohto zázraku na veľkňaza, jeho horlivosť a nadšenie. Pánove pokyny ohľadom správnej miery vo všetkom.

47 – Zázračná večera u Irhael v spoločnosti anjelov. Pánove poznámky ohľadom Jeho nebeských služobníkov. Hnev a neviera zo strany galilejských krajanov Spasiteľa.

48 – Hostia a nebeskí služobníci. Obavy veľkňaza ohľadom jeho úlohy obrátenia neveriacich ľudí. Pánove poznámky k Jeho misii a predpoveď Jeho utrpenia, smrti a vzkriesenia. O úspechu misie martýrov po ich smrti. Zjavenia duchov. Prísľub dnešným nasledovníkom.

49 – Pravé uctievanie Boha. Irhaelina reč. „Nie modlitebne by ste Mi mali stavať, ale hostince a útulky pre chudobných!“ Odkaz na chrám stvorenia.

50 – O svätení šabatu. Čo chce Boh, aby ľudia robili. Pracovný deň a šabat. Božia neustála činnosť. Mojžišovo učenie o šabate.

51 – Evanjelium zo Sychar. Príbeh Natanaelovho obrátenia. Príkaz Pána, mlčať o Jeho božstve až do Jeho vyzdvihnutia na kríž.

52 – Pán hovorí s veľkňazom o jeho domácich pomeroch. Ohováranie veľkňazovej rodiny. Jonaelov smútok. Pánova útecha a Jeho svedectvo pred svetom.

53 – Petrovo nadšené svedectvo o Synovi Božom a jeho verdikt ohľadom neveriaceho Galilejca. Galilejcov verdikt ohľadom Ježiša a Jeho učeníkov. Petrova odpoveď. Anjel a Pán odsúdia klamára. Zloduchovo pokánie.

54 – Pán a Jonaelova rodina. Hnev učeníkov a Pánovo pokarhanie.

55 – Prechádzka krásnym hájom. Starý Ezauov zámok. Scéna medzi zámockým pánom, jeho sluhami a Pánom. Pánova otázka na obchodníka a jeho rozpaky.

56 – Opatrná odpoveď obchodníka na otázku, kto je pánom sveta. O zlých skúsenostiach svedkov pravdy na Zemi. Jonaelova úvaha o lži ako príčine zla na Zemi.

57 – Pán sa nechá obchodníkovi poznať ako Mesiáš a prijme pozvanie obchodníka na obed.

58 – Pánove pokyny pre život. „Čo robí láska, to zostáva večne.“ Bieda priateľov sveta na onom svete. Pánova rada ohľadom dobrého využívania prostriedkov. Ako človek dosiahne požehnanie Božie.

59 – Obchodníkova slabá dôvera v Božiu starostlivosť o chudobných. Jeho bázeň pred Jehovom a jeho dobrá vôľa v starostlivosti o chudobných. Človek by mal Boha viac milovať, ako sa ho báť!

60 – Prekvapenie nad prekvapenie, zázrak nad zázrak. Pán, ako obchodníkov hosť, hostí obchodníka v starom Ezauovom zámku nebeským jedlom v novovytvorenej sále.

61 – Užasnutý obchodník vytuší v Ježišovi Syna Božieho.

62 – Pánova reč o Kráľovstve Božom a misii Mesiáša. Pobyt zosnulých ľudských duší pred nanebovstúpením Pána.

63 – Jairuthova reč o rozdieloch medzi zákonom a dobrou radou. O pôsobení vína.

64 – Jairuth sa vzdáva vína, namiesto toho chce pomáhať chudobným. Dostane dvoch strážnych anjelov.

65 – Jairuth sprevádza Pána. Služba strážnych anjelov.

66 – Uzdravenie ochrnutého.

67 – Satan a Boží poriadok. Pán ako ohlasovateľ nového zákona lásky. Prítomnosť Jehovu v jemnom šumení.

68 – Dialóg o pravde medzi Pánom a rímskym veliteľom.

69 – O ničotnosti bohov. O podstate a hodnote Pravdy a ceste k nej. Tajomstvo lásky. Kľúč a sídlo Pravdy.

70 – Hnev je súd. Kde chýba láska, tam nie je ani pravda. Všeobecná Pravda nekonečnosti. Poznámky k osobnému bytiu na druhom svete.

71 – Pán vylieči veliteľovu ženu. Pán svedčí o Otcovi. Jadro učenia.

72 – Cesta do Sychar. Významné predpovede o budúcnosti. O konci sveta a všeobecnom súde. O veľkom súžení. Zasľúbenie anjelov pozaunami pred opätovným príchodom Krista. Zem ako raj. Satanova posledná skúška. O utrpení a vzkriesení Pána.

73 – Pán so Svojimi u Irhael.

74 – Drzí onemení, ich priatelia-klamári a ich výhražný postoj. Joramova prísnosť a zápal učeníkov voči klamárom. Pánovo pokarhanie a návod k správaniu sa voči zlovôli ľudí.

75 – O tienistej stránke dobrého. Príklad zo zoologických záhrad. Nová cesta k slobode Božích detí. O zaobchádzaní s kriminálnikmi. Podobenstvo o levovi. O poslaní apoštolov.

76 – Petrova dobrá reč a prosba. Pánova rada ohľadom udržiavania poriadku a pokoja v štáte. „Láskou dosiahnete všetko!“ Násilie prebúdza diablov – k zlému.

77 – Pán a drzí krikľúni. Veliteľove temné myšlienky ohľadom zvrhlosti ľudí. Jonaelova múdra poznámka o dôvere v Pána.

78 – Rímsky veliteľ a Jairuth o tolerancii. Veliteľove svedectvo o Ježišovi. Následky hriechu. Miernosť a trpezlivosť sú účinnejšie ako hnev.

79 – Jonael o liečení chorôb duše. Následky prílišnej prísnosti – vo veľkom i v malom. O treste smrti. Odplata zabitých. Rada ku zmiereniu s umierajúcimi nepriateľmi. Požehnanie mieru a priateľstva. Pomsta nepriateľov zo záhrobia. Príklad: Dávid a Uriáš.

80 – O strážnych duchoch.

81 – Pánove poučenie ohľadom zaobchádzania s kriminálnikmi. Trest smrti a jeho účinok. Pokyny pre sudcov. O hlavnom účele vtelenia Pána. Vybudovanie mosta medzi týmto a oným svetom. Vodcovia nevedomých na onom svete.

82 – Matúš doprevádza Pána ako pisár. Jonael ustanovený za učiteľa; je mu prepožičaná zázračná moc a anjel pridaný ako učiteľ.

83 – Dôležité pokyny k misii. Moc pravdy. O podstate Slova Pána. Milosť povolania ľudí k Detstvu Božiemu.

84 – Matúšova výčitka Pánovi. O podstate Boha a proces stvorenia. O kráse, vzdialenosti a veľkosti Slnka. Zatmenie Slnka.

85 – Príchod do Galiley. Rôzne názory na Mesiáša. Ďalšia cesta do Kány v Galilei.

86 – Pán v Káne. O škodách spôsobených smilstvom na tomto i onom svete.

87 – Skutočný domov je u Pána. Židovskí pochybovači. Ich ústup a zatknutie rímskymi vojakmi. Kornélius s Pánom.

88 – Pánov rozhovor s Kornéliom o chrámovej zberbe v Jeruzaleme a o Pánovom vyčistení chrámu. Nikodémov dobrý vplyv. Predpoveď súdu nad Jeruzalemom.

89 – Ježiš sa modlí za všetkých Svojich; pošle Svojich bratov, aby si dali do poriadku domáce záležitosti. Tomáš a Iškariotský. Liečenie vkladaním rúk, liečivé rastliny.

90 – Vyliečenie syna kráľovského úradníka.

92 – Pán a Matúš. O vševedúcnosti Božej. Vedenie ľudí. Podobenstvo o kamenitom poli.

93 – Pán a hostiteľ Koban v Káne. O slobodnom sebaurčení ako božskom základe životného vývoja.

94 – O peniazoch. Dôvera v Boha – ten najväčší poklad. Prečo Mojžiš nedošiel do Zasľúbenej zeme. Judášov chválospev na peniaze. „Čo človek miluje, to aj ospevuje.“

95 – Tomáš a Judáš. Judášova osobnosť a Tomášova predpoveď.

96 – Pán upokojí nahnevaného Tomáša a poradí mu odpustenie, aby tak zostal slobodný. Pánove pokyny ohľadom Judáša. Príchod do Kafarnaumu.

97 – Stotník z Kafarnaumu. Vyliečenie jeho chorého sluhu.

98 – Ľudia sa obrátia proti rozhnevaným kňazom.

99 – Hnev a pomstychtivosť kňazov voči Ježišovi. Pán v Petrovej rybárskej chatrči. Ježišova obľúbená oblasť: Galilejské more. Uzdravenie Petrovej švagrinej.

105 – Návrat do Nazaretu. Pánove jedlo s Jeho učeníkmi v Máriinom dome.

106 – Jeden muž otvorene podá v synagóge pravdivé svedectvo o Pánovi. Rozhnevaný farizej. Veriaci chcú zvoliť Ježiša za učiteľa a veľkňaza.

107 – Šimonova radosť z porážky zákonníka. O pravej radosti a škodoradosti.

108 – Pán vyrieši Máriine domáce starosti. Jej vďaka a Jeho napomenutie. Učeníci chvália Máriu. Pánova predpoveď o uctievaní Márie.

109 – Rozhovor Petra a Šimona ohľadom budúcnosti Ježišovho učenia.

110 – Urazený Judáš. Pán a traja farizeji, medzi nimi Jairus z Kafarnaumu.

111 – Pán na ceste do Jairusovho domu vylieči krvácanie Grékyne.

112 – Prebudenie Jairusovej dcéry.

113 – Pánove pokyny Matúšovi a Jánovi ohľadom odlišného zaznamenávania. Dôležité poznámky k podstate evanjelií. Cesta k pravému poznaniu Božieho Slova.

114 – Pánove slová Jairusovi ohľadne pravej vďaky. Návrat do Máriinho domu v Nazarete.

115 – Dav ľudí pred Máriinim domom v Nazarete. Ľudia chcú Ježiša vyhlásiť za kráľa. Pán odíde naspäť do rybárskeho domu pri Bethabare.

116 – Vyliečenie chromého.

117 – Rozhovor medzi mladým Rimanom a jedným zákonníkom

118 – Urazený farizej sa obráti na Pána. Pán odhalí ich bezbožné správanie.

119 – O chrámovej prísahe. Pán upokojí rozvášnený dav a unikne pred masou ľudí.

120 – Zastávka u colníka Matúša. Jeho jednanie s hriešnikmi a farizejmi. O výchove detí.

121 – Rozhovor farizejov o Jozefovi, Márii a Ježišovi.

122 – O dvoch Matúšoch, colníkovi a úradnom pisárovi. Učeníci Jána Krstiteľa a učeníci Ježišovi.

123 – Svedectvo Jána Krstiteľa o Pánovi. Podobenstvo o ženíchovi, svadobčanoch a neveste.

124 – Podobenstvo o novom a starom šate, o novom mušte a starých mechoch.

125 – Pán sa s Jánovými učeníkmi rozpráva o esejcoch. Dom colníka Matúša ako príklad altruizmu. Pánove svedectvo o Jánovi Krstiteľovi.

126 – Zázrak s vínom a jedlom. Vernosť a nemennosť Boha a Jeho požehnania.

127 – Smrť veliteľovej dcéry.

128 – Uzdravenie inej krvácajúcej ženy. Evanjelisti Marek a Lukáš. Pán v dome veliteľa Kornélia. Prebudenie Kornéliovej dcéry.

129 – Zážitky prebudenej na onom svete.

130 – Vyliečenie dvoch slepých žobrákov.

131 – Vyliečenie posadnutého hluchonemého.

132 – Dedinka nárekov, práca tyrana Herodesa. Pánova významná reč, prečo to bolo dopustené.

133 – Zázrak s jedlom a šatstvom v hladovej dedinke. Osvietené dieťa. Pánove slovo k nebesiam. Pán a dieťa.

134 – Povolanie dvanástich apoštolov a ich prvé vyslanie na misiu. Dôležité vysvetlenie o terajších evanjeliách od Ducha Božieho. Dôvod zmiznutia originálov evanjelií. Jadro ázijských náboženstiev.

135 – Príhovor colníka Matúša k jeho spoluapoštolom. Pánove pokyny ku správaniu sa Jeho misionárov.

136 – Judášove otázky a námietky proti cestovaniu bez peňazí.

137 – Pánova odpoveď na Judášove návrhy k misii.

138 – Otázka Šimona z Kány. Keď nové učenie vytvára rozpory, čo potom? Pánove napomenutie k dôvere a nebojácnemu rozširovaniu evanjelia.

139 – Kto niečo miluje viac ako Pána, ten ho nie je hoden! Svet potrebuje boj. Zasľúbenie verným v láske.

140 – O veľkosti hmotného sveta a duchovného sveta. Dôstojnosť a cieľ Detí Božích. Božské tajomstvo v človeku.

141 – Pokyny k misii a správaniu sa apoštolov. Trvalé proroctvo. Praví a falošní proroci. Prvé vyslanie apoštolov do miest Izraela.

142 – Prvá misionárska práca vyslaných apoštolov. Obrátení herodiánski vymáhači daní ako dobrí svedkovia apoštolov.

143 – Viac o Jánovi Krstiteľovi a jeho vzťahu s Herodesom. Pochybnosti Jána Krstiteľa o Ježišovi ako Mesiášovi. Jánova otázka samotnému Pánovi. Pánova odpoveď.

144 – Pánove poznámky o Jánovom pôsobení a osude. Ježiš a Ján ako Slnko a Mesiac. „On musí rásť a ja sa zmenšovať!“ Pánove svedectvo o Jánovi: „On je viac ako prorok, on je Eliáš!“

145 – Duch a duša Jána Krstiteľa.

146 – Obrátenie colníka Kisjonu. Hnev farizejov a Židov.

147 – Odchod, blúdenie a návrat Židov. Ich nočný pobyt u Kisjonu. Ich hnev a vyhrážanie sa Pánovi.

148 – Odsudzujúca reč Pána nad Chorazin, Betsaidou a Kafarnaumom. Náhľad na budúci súd.

149 – Natanaelove grécke evanjelium. O súdnom dni. „Beda protivníkom Môjho poriadku!“ „Nikto nepozná Otca – okrem Syna. Kto nie je pritiahnutý Otcom, ten nepríde k Synovi. Otec je Synova Láska.

150 – Pán patrične osvetlí zákernosť farizejov. Úzkosť ich vyženie na more, búrka naspäť na zem, takže v Kafarnaume potom mlčia.

151 – Výstup na horu. Prvé prenocovanie na Kisjonovej hore.

152 – Príchod na vrchol hory, na druhý deň. Úžasné zážitky. Rozhovory s duchmi a dušami zosnulých. Oblasti onoho sveta. Satanove obmedzenie na druhom svete. O nahliadaní ducha. Kisjonove želanie vidieť aj anjelov.

153 – O vtedajšom meraní času podľa hviezd. Poučenie Kisjonovej dcéry o mesačnom svete tromi mesačnými duchmi.

154 – Traja anjeli (cherubíni) prinesú dvanástich apoštolov na horu k Pánovi. Nebeské jedlo pre osemsto ľudí na hore. Kisjonova reč. Kniha „Jehovove vojny“.

155 – Varovanie k obozretnosti pred nováčikmi. O duchovných vývojových stupňoch. Ako môže byť Boh človekom a človek Bohom. Duchovné zasvätenie.

156 – Duchovia mieru v chladnom rannom vánku. Zostup z vrchola hory a niekoľkodňový pobyt na hore. Pánove poznámky k Mojžišovým dejinám stvorenia.

157 – Vysvetlenie Mojžišových dejín stvorenia, Kniha Genezis, kapitola 1, verše 1-5 (prvý deň).

158 – Druhý deň stvorenia (Kniha Genezis, kapitola 1, verše 6-10).

159 – Tretí deň stvorenia (Kniha Genezis, kapitola 1, verše 11-13).

160 – Štvrtý deň stvorenia (Kniha Genezis, kapitola 1, verše 14-19).

161 – Pokračovanie dejín stvorenia.

162 – Piaty a šiesty deň stvorenia.

163 – Farizejova odpoveď Pánovi na Jeho vysvetlenie Mojžišových dejín stvorenia. Pánova predpoveď súdu nad Jeruzalemom.

164 – Správa Judáša Iškariotského o jeho ceste vzduchom a jeho zbytočné otázky. Pánova odpoveď a Tomášove pokarhanie.

165 – Spokojný pobyt nebeskej spoločnosti na hore. Kisjonova otázka trom anjelom: „Prečo sa ľudia musia narodiť?“ Čistí anjeli, padlí duchovia a ľudia. Telo nie je cieľom, ale prostriedkom duchovného vývoja duše.

166 – Kisjonove chápanie Pánom darovaného Svetla. O stvorení Adama. O bytosti muža a ženy. Pád ľudstva. O inkarnácii Pána a vykúpení.

167 – O manželstve. Pád ľudstva spôsobený ženou. „Beda ľudstvu, keď sa ženy začnú zase maľovať a zdobiť a posadia sa na tróny; potom Zem prejde ohňom!“

168 – O kultúre a našich školách. Jedno, čo je potrebné.

169 – Spor kvôli teplu v horskej chate. Starý slepec, potomok Tobiáša. Evanjelium o smiechu.

170 – Vyliečenie Tobiáša. Spojitosť tohto vyliečenia s naším časom. Večera na výšine.

171 – Farizeji medzi sebou. Návrh farizeja Rhibu: Ježiša pre pokoj usmrtiť.

172 – Protiargumenty vyliečeného Tobiáša (farizeja). Jeho svedectvo o Ježišovi, Jeho posvätnom učení a Jeho božských skutkoch.

173 – Farizeji chcú Tobiáša ukameňovať.

174 – Nádherný východ slnka. Dobrá a pekná reč Tobiášova. Pánove pokyny pre život. Pravidlá pre sudcov a zákonodarcov.

175 – Pánova dobrota voči Jeho nepriateľom. On a Jeho sa postia. Zostup z hory.

176 – Scéna s farizejmi kvôli trhaniu klasov cez šabat. Milosrdenstvo je lepšie ako obeta. „Syn človeka je Pán šabatu.“ Vyliečenie človeka s vyschnutou rukou. Farizeji chcú ukameňovať Ježiša. Kisjonov zásah. Pán odchádza, uzdravujúc mnohých.

177 – Otázka apoštola na Pána, prečo sa niekedy zdá, že On, ako všemohúci, sa bojí ľudí. Pánova odpoveď.

178 – S Kisjonom na lodi do Jesairy. Jedlo na pobreží. Vyliečenie posadnutého, nemého a slepého. Baram pozve Pána s Jeho ľuďmi na obed.

179 – Pokora a veľkodušnosť starého hostiteľa. Milosť zhora. Pánove poznámky o Jeho sláve. Ľudia velebia Spasiteľa.

180 – Porada farizejov. Plán mladého farizeja na ochranu Spasiteľa a jeho príhovor k davu.

181 – Mladý, lepší farizej nájde u ľudí prijatie. Jeho lesť voči jeho kolegom.

182 – Ježišova ranná modlitba. Pán zavolá Ahaba, mladého farizeja. Ktoré hriechy sa nepočítajú. Veľký zázrak vyliečenia.

183 – Ahab privedie svojich kolegov k Pánovi.

184 – Ľud a farizeji. Farizeji zatlačení do kúta.

185 – Pán upokojí ľudí podráždených kvôli zlým farizejom, pozve ich k Sebe do domu a učí ich.

186 – Zlá tvrdohlavosť farizejov. Pánove ostré slová. Poznámky k rôznym druhom posadnutosti a vplyve zlých duchov. Farizeji zúria.

187 – Ahabove poučenie a varovanie cez Pána. Spása prichádza od Židov (v Ježišovi). Porovnanie svätyne v Jeruzaleme a v Delfách. Svedectvo Grékov o Pánovi.

188 – Príchod matky Márie s Jozefovými synmi do Jesairy. Baramove pozvanie Pána na obed.

189 – Baram spomína na Jozefa, svojho niekdajšieho učiteľa. Máriina radosť zo stretnutia s Pánom. Ahab rozpráva o machináciách kňazov kvôli vzkrieseniu Jairusovej dcéry.

190 – Máriina správa o tom, ako ju a Jozefových synov vyhnali farizeji z domu. Baramov a Kisjonov upokojujúci návrh Márii a Jozefovým synom. Pán vystúpi na Kisjonovu loď a prednesie tam zhromaždenému ľudu učenie o Nebeskom Kráľovstve.

191 – Kázeň na lodi. Podobenstvo o Nebeskom Kráľovstve, o rozsievačovi a semene. Pánovo vysvetlenie podobenstva.

192 – Podobenstvá o burine v pšenici, o horčičnom semienku a o kvase.

193 – Pán so Svojimi počas búrky utíši more. Ahabove svedectvo o Mesiášovi.

194 – Duchovná domovina človeka: jeho vnútro ako zhromaždište života. Cesta na Kis, ku Kisjonovi. Otec, Syn a Duch Svätý. Pán požehná Kisjonu.

195 – Prekvapenie pri vylodení na Kise. Radosť zo stretnutia s Jairuthom a Jonaelom. Pomocná služba anjela na Pánov pokyn.

196 – Ďalšie anjelove zázraky v Kisjonovom dome. Jeden anjel sa musí starať o všetko rastlinstvo na Zemi. Anjelove poznámky k jeho sile, ktorá je len silou Pána.

197 – Posvätné spoločenstvo pri večeri a potom počas hviezdnatej noci vonku na haďom kopci, kde chce Kisjona zriadiť školu. Ježiš ako pán nad hadmi. Vysvetlenie podobenstva o burine.

198 – Pokračovanie vysvetlenia podobenstva o burine. Najhorší je sľub, ktorý nie je dodržaný. Podobenstvo o poklade na poli. Porozumenie učeníkov.

199 – Podobenstvo o perle a sieti.

200 – Správa Samaritánmi vyhnaného veľkňaza Jonaela. „Cesty Pána sú nevyspytateľné.“ Dopustenia Pána.

201 – Pánove poznámky ohľadom dvojakého účelu tohto dopustenia – skúšať Satana i veriacich. „Moje Kráľovstvo nie je z tohto sveta.“ Ako sa má správne bojovať.

202 – Pánove poznámky k Sycharijcom ohľadom ich misie a správania. Pravá slobodná cirkev. Pravý šabat. Pravý dom Boží a pravá bohoslužba.

203 – Priznanie chyby. Pravý duch čistého učenia Ježišovho. Jonaelova oslavná pieseň Pánovi.

204 – Vznešené súperenie medzi Kisjonom a Baramom. Kto činí dobro, má dobrý vietor v plachtách. Podobenstvo o matke s dvoma nerovnakými synmi. Pravá, čistá láska a láska zištná.

205 – O povahe lásky. Rozdiel medzi nebeskou apekelnou láskou. Láska túži a chce mať. Baram prinesie Pánovi z lásky raňajky. Poznámky k odmene za skutky lásky.

206 – Veselá nálada hostí pri raňajkách; anjelov smútok. Veľká veselosť má blízko k hriechu. O procese trávenia u ľudí. Telo, duša a duch.

207 – Hýrenie; jeho zlý vplyv na dušu. Duchovná smrť ako následok nestriedmosti. O pravom pôste. Škodlivosť umŕtvovania tela ako prostriedku pre komunikáciu s duchmi. Pánov život a učenie ako náš vzor.

208 – Pán so Svojimi v Kisjonovej záhrade. Matúš si usporiada svoje zápisky. Zemetrasenie, búrka na mori a víchrica.

209 – Zmysel tejto búrky: Záhuba nepriateľov Pána. Nebezpečenstvo misionárov. Dobrý účinok búrky. Dobrý úlovok.

210 – V údolí Kány. Chudobní židovskí farmári a ziskuchtiví grécki obchodníci. Krátka životná lekcia pre ľudí. Pánovo svedectvo o Ňom a Jeho misii. Dobrý účinok tejto radostnej zvesti.

211 – Veľký zázrak uzdravenia v Káne v údolí. Prosebná reč najstaršieho k Pánovi. Skúška viery. Pánova reč o telesne zdravých, ale chorých na duši. Evanjelické životné pravidlá a spoločenské pokyny. Pán proti duchu úžery.

212 – Pánov ostrý a vtipný rozhovor s Grékom Filopoldom. Stoikova odpoveď. Aj Božia trpezlivosť má svoje hranice. Stoikova reč proti Božiemu poriadku.

213 – Zem ako jediná škola pre Deti Božie. O reinkarnácii (prevtelení). Slnečný svet Prokyón. O Pánovom vtelení. Zázrak anjelského posla. Murahel (Filopold) a Archiel (archanjel). Zmluva zo slnečného sveta.

214 – Filopoldove duchovné videnie. Rodinná scéna na slnečnom svete Akka. Hymna obráteného Filopolda k láske Božej. Dôvod zahalenia spomienok na náš predchádzajúci život. Rozdiel v duchovnom bytí na Zemi, v porovnaní s inými svetmi.

215 – Archielova reč o vtelení Pána. Filopoldova plachosť a jeho povolanie k Pánovi. O pravom nasledovaní.

216 – Filopoldova pokorná a dobrá reč. Pánova milostivá odpoveď. Dva druhy ľudí na Zemi – zhora a zdola. Dôvod vtelenia Pána na Zemi. Poslední budú prvými. O súčasnom novom zjavení.

217 – Varovanie pred Satanovými pascami. Zlý duch môže pôsobiť len na zmysly, nie na vôľu duše.

218 – Udalosti v dome Kisjonu počas neprítomnosti Pána. Farizeji prosia o vyliečenie svojich chorých. Veľký zázrak uzdravenia.

219 – Nutnosť prekvasenia emócií. Podobenstvo o vykŕmenom volovi. Požehnanie nešťastia.

220 – Ahabov údiv nad božskou múdrosťou. Sebapoznanie je nutné predovšetkým. Spočívanie v Bohu. Varovanie pred dlhým vyspávaním a nečinnosťou.

221 – O zle lenivosti a požehnaní činnosti. Vlažní a ostrí vládcovia. Mária a Tomáš. Zaznamenanie tejto kázne Matúšom, pod názvom „nočná kázeň“. Prečo sa tento záznam stratil.

222 – Piati farizeji z Betlehema umyjú Pánovi nohy. Krátke evanjelium života.

223 – Názory piatich farizejov na Pána. Predpoklad farizejov: „Je to buď Boh alebo diabol!“ Poznámky k učeniu.

224 – Kisjona a Baram sa predbiehajú v pohostinnosti. Dôležitosť vnútorného sebaskúmania.

225 – Narušenie vnútorného sebaskúmania. Objaví sa príšera, ozajstný leviatan. Prísľub odmeny za statočné vytrvanie. Anjel Archiel zviera odoženie. Hroziaca búrka. Posilnenie slabých.

226 – O veľkom požehnaní pravidelného vnútorného sebaskúmania. O znovuzrodení. Magický styk s duchmi – cesta do pekla. Načo musí existovať Satan? Judášova zvedavosť a pokarhanie.

227 – Cesta na more. Naliehavé posolstvo v súvislosti s ochorením Jairusovej dcéry. Pán vážne prehovorí k Jairusovým poslom. Návrat na Kis.

228 – Jairus s lekármi pri smrteľnej posteli svojej dcéry Sáry. Borus z Nazaretu mu povie pravdu. Vyhrážky farizejov. Borusova odpoveď a otázka na Jairusa.

229 – Jairusova vyhýbavá odpoveď. Borusove otvorené a ostré pokarhanie. O odplate na onom svete. Borus odmietne bojazlivému Jairusovi pomôcť.

230 – Učeníci sa tešia z Borusovho správania. Máriina vďačnosť. Kisjonov dar Márii a synom Jozefovým. Jozesova oddanosť Bohu. Pánova upokojujúca predpoveď. Nové udalosti na Kise.

231 – Kisjonovi ľudia uväznia chrámovú bandu zlodejov a pašerákov. Rozkazy Kisjonu a rímskych sudcov v tejto veci.

232 – Oslobodenie ukradnutých detí a starostlivosť o ne. Pánova rada ohľadom súdneho stíhania zločinných farizejov.

233 – Ostré vypočúvanie dvanástich farizejov. Osvedčenie cisára Augusta v prospech farizejov.

234 – Farizeji v kaši. Zaplatenie vysokej pokuty. Nové podozrenie: ulúpenie cisárskych daní farizejmi.

235 – Veľká radosť vrchného sudcu Fausta a jeho dojímavé stretnutie s Pánom.

236 – Spoločné jedlo. Faustus chváli Ježišove učenie. Faustova láska k Lýdii. Pánove sprostredkovanie. Faustov pamätný sen o sláve Otca v podobe Ježiša. Poznámky k manželstvu. „Čo Boh spojil, nech človek nerozdeľuje!“

237 – Príchod Filopolda. Pánov prísľub. Pokračovanie súdu s chrámovou lúpežnou bandou. Faustov rozsudok.

238 – Pokračovanie súdu. Otvorené priznanie tridsiatich pomocníkov. Faustove zmiernenie rozsudku.

239 – Pokračovanie súdu. Jedenásť farizejov v pasci. Ich prosba o milosť. Ďalšie poklady z jaskyne ako výkupné.

240 – O pravom uctievaní šabatu. Prepustenie jedenástich. Rozdelenie pokladov z jaskyne. Vrátenie zabavených detí ich rodičom a odškodnenie olúpených.

241 – Slovo pre naše časy. Choroby a postihnutia detí. Dôvody postihnutí. Zlý duchovný vplyv na deti. Hmotné stvorenie ako zhromaždisko súdených duchov.

242 – Tajomstvo životnej sily. Očistné pôsobenie choroby a diéty. Dôležitosť vhodnej stravy u detí. Varovanie pred konzumáciou červivého a nezrelého ovocia, zemiakov a kávy.